Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

У січні 2019 року представник позивача звернувся до суду зі вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.07.2013 і до повноліття дитини, за період з липня 2013 року по жовтень 2018 року: пеню в розмірі 618461 грн. 30 коп.; суму індексу інфляції в розмірі 611220 грн. 55 коп.; суму 3 % річних в розмірі 37942 грн. 19 коп.. Також, вимогами позову заявлено стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] за прострочення сплати аліментів на її утримання у розмірі ј частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 13.09.2013 і до досягненню дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років, за період з вересня 2013 року по червень 2016 року: пеню в розмірі 215485 грн. 24 коп.; суму індексу інфляції в розмірі 218879 грн. 93 коп.; суму 3 % річних в розмірі 21302 грн. 22 коп.. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем не виконуються аліментні зобов`язання своєчасно та у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка є законодавчою підставою для покладання майнової відповідальності на винну особу: неустойки (пені), індексу інфляції та трьох процентів річних. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться а матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представником відповідача, у встановлений судом строк, був поданий відзив на позовну заяву, змістом якого, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, спираючись на те, що починаючи з січня 2018 року з платника аліментів щомісячно утримуються грошові кошти, а щомісячне їх утримання становить по 50 % із заробітної плати в погашення виниклої заборгованості та поточної сплати аліментів за кожен місяць. Третя особа старший державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській обл. Ісаєнко А.В. про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток, в судове засідання не з`явився, письмові пояснення не подавав, копії матеріалів виконавчого провадження долучив до матеріалів судової справи, причину своєї неявки до суду не повідомив. 05 березня 2019 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова відкрито спрощене позовне провадження у вказаній справі. Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року перейдено від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. 14 листопада 2019 року ухвалою Орджонікідзевського районного м. Харкова закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.08.2013 року по справі №2/489/2282/19 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.07.2013 року і до повноліття дитини, на виконання якого, у Міжрайонному ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській обл. перебуває виконавче провадження №46082234. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.01.2014 року по справі №2/489/63/14 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі ј частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 13.09.2013 року і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років, яке також перебуває на виконанні у Міжрайонному ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській обл. за виконавчим провадженням №42119872. Згідно ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Порядок стягнення аліментів, в межах відкритого виконавчого провадження, врегульовано положеннями ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно вимоги ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У відповідності до розрахунку державного виконавця від 29.12.2018 №14.1-34/72402, в межах ВП №46082234 за період з липня 2013 року по жовтень 2018 року, у відповідача виникла аліментна заборгованість в розмірі 553618 грн. 40 коп.. У відповідності до розрахунку державного виконавця від 28.11.2018 №14.1-34/67333, в межах ВП №42119872 за період з вересня 2013 року по червень 2016 року, у відповідача виникла аліментна заборгованість в розмірі 168795 грн. 24 коп. Згідно вимоги ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. В межах судочинства, розрахунок №14.1-34/72402 від 29.12.2018 року та розрахунок №14.1-34/67333 від 28.11.2018 року, відповідачем оскаржені не були. Згідно вимоги ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду в п. 22 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем не доведено, що аліментна заборгованість утворилась з незалежних від нього причин. Матеріалами судового провадження підтверджується, за період нарахованої аліментної заборгованості, відповідачем отримувався дохід, формуючий фінансову спроможність з виконання аліментного зобов`язання, зокрема, відомостями: листа-відповіді ТОВ «Крайтек Україна» №15052018-01 від 15.05.2018 року; зворотно-сальдової відомості за рахунком 631 за лютий 2013 року по січень 2014 року; листа-відповіді ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» вих. КД/1/17-0518 від 17.05.2018 року та вих. КД/1/11-0818 від 07.08.2018 року; договорів, актів прийому-передачі послуг за ними, укладеними між відповідачем та ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані»; платіжних доручень. Враховуючи нараховану державним виконавцем аліментну заборгованість, яку не оскаржено боржником, доведення позивачем фінансової спроможності боржника зі сплати аліментів, чим підтверджено винність особи у виникненні заборгованості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів. Як роз`яснено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Позивачем до позовної заяви був долучений розрахунок суми пені, який розрахований за формулою: Р=(А1*1%-Q1)+(А2*1%*Q2)+…(An*1%*Qn), де: Р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Враховуючи кількість днів прострочення, суму нарахованих аліментів, та законодавчо-закріплену ч. 1 ст. 196 СК України неможливість стягнення розміру пені на 100 відсотків більше заборгованості, сума пені за ВП №46082234 дорівнює розміру: 618461 грн. 30 коп., та сума пені за ВП №42119872 дорівнює розміру: 215485 грн. 24 коп. Заявлений позивачем розмір суми пені за прострочення сплати аліментних коштів розрахований у відповідності до суми несплачених аліментів за кожен місяць, виходячи із розміру прострочених платежів за належною формулою. Разом з тим, ч. 1 ст. 196 СК України встановлено, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі, який не може перевищувати 100 відсотків заборгованості за аліментами, розмір якої відповідно до розрахунку державного виконавця від 29.12.2018 року №14.1-34/72402 в межах ВП №46082234 дорівнює: 553618 грн. 40 коп., та відповідно до розрахунку державного виконавця від 28.11.2018 року №14.1-34/67333 в межах ВП №42119872 дорівнює 168795 грн. 24 коп. Тому, враховуючи положення ст. 196 СК України, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) у розмірі: 553618 грн. 40 коп. за ВП №46082234 та 168795 грн. 24 коп. за ВП №42119872. Крім того, позивачем, виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України заявлено вимогу про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за неналежне виконання аліментного зобов`язання відповідачем. Згідно змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року по справі №910/10156/17 роз`яснено, що наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, слід враховувати, що передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. До правовідносин, що стосуються стягнення заборгованості по аліментам, визначена відповідальність за прострочення сплати аліментів, відповідно до ст. 196 СК України, а тому дія ст. 625 ЦК України не поширюється, оскільки наявна спеціальна норма закону, що регулює такий вид зобов`язань, як стягнення аліментів. Враховуючи викладене, в частині заявлених вимог про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення сплати аліментів, слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті витрат на правову допомогу. Як встановлено судом, 15.01.2018 року між позивачем та адвокатом Лиска П.О. укладено Договір про надання правових послуг №1/18. Згідно зі звітом по вказаному договору та актом здачі-приймання від 15.01.2018 року, позивачка отримала від адвоката Лиски П.О. послуги щодо надання правової інформації, роз`яснень правових питань та підготовки процесуальних документів. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №1-0504 від 05.04.2019 року позивачем сплачено адвокату Лиска П.О. 14500, 00 грн. за надання відповідних послуг. Склад та розмір витрат пов`язаний з оплатою правової допомоги, долучені представником позивача документи свідчать про оплату гонорару, пов`язаних із наданням правової допомоги та оформлені у встановленому законом порядку. Змістом положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України закріплено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, враховуючи ціну позову та часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial