Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( далі Відповідач 1), [PERSON] ( далі Відповідач 2) про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачі є власниками квартири № 6 у будинку №72 по пр.. Нахімова у м. Маріуполі (особовий рахунок 106020), яким надаються послуги з гарячого водопостачання та опалення вказаної житлової площі, що складає 108,58 кв. м. Однак відповідачі в повному обсязі не здійснюють оплату за надані послуги, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2009 року по 01 травня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 21846,66 грн. Зазначав також, що позивач для стягнення заборгованості звертався до суду з заявою про видачу судового наказу який було видано Приморський районним судом м. Маріуполя №266/4056/14-ц від 15.09.2014р., який, після його видачі, за заявою відповідачів був скасований ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 28.01.2015р. У звязку із чим звертається із позовом до суду та, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, одночасно просить поновити строк позовної давності та стягнути з відповідачів заборгованість за користування тепловою енергією в сумі 21846,66 грн., 3% річних в сумі 1493,55 грн. та інфляційні втрати в сумі 11601,12 грн., нараховані за спірний період, внаслідок порушення зобов'язань відповідачами перед ККП «Маріупольтепломережа», що разом становить 34941,33 грн., а також стягнути судові витрати в розмірі 243,60 грн.. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала заявлені ККП «Маріупольтепломережа» позовні вимоги, просила поновити строк позовної давності до вересня 2011 та вказувала про дотримання ними трирічного строку позовної давності у звязку із сплатою у листопаді та грудня 2010 року відповідачами боргу та зверненням в червні 2014 року до суду із заявою про видачу судового наказу, що є підставою для переривання строку позовної давності. Також вказала, що підприємством в повному обсязі виконуються зобовязання з постачання теплової енергії, проте відповідачі отримуючи квитанції не сплачують послуги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася приймала участь у розгляді справи через свого представника [PERSON] яка також у судовому засіданні позов не визнала. Від відповідачів надійшли письмові заперечення на позов, в яких вони зазначили, що 22.07.2010 р. позивачем було знято з будинку №72 по пр.. Нахімова у м. Маріуполі прилад обліку а саме лічильник який був придбаний за кошти мешканців зазначеного будинку для держперевірки про що був вкладений відповідний акт від 09.08.2010 р. також дня було складено акт технічного огляду лічильника в якому вказано, що при ході попередніх випробувань приладу обліку тепла,встановлена погрішність лічильнику, рекомендується ремонт при неможливості заміни. 25.01.2011 р. у відповідь на претензії мешканців будинку позивач повідомив, що тепломір можна експлуатувати, проте необхідно за послуги підприємства із зняття з обліку, демонтаж сплатити суму в розмірі 387,80 грн. У звязку із чим мешканці такі дії ККП «Маріупольтепломережі» вважають незаконними, до теперішнього часу прилад теплового обліку на будинок не встановлений та нарахування теплопостачання здійснюється як за послуги при відсутності приладів обліку, що порушує їх права. Крім того рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31.01.2012 р. вищевказані дії ККП «Маріупольтепломережі» визнані незаконними, а також підприємство зобовязано провести за власний рахунок встановлення, монтаж та постановку на комерційний облік прилад теплового обліку в будинку №72 по пр.. Нахімова в м. Маріуполі. 14.02.2012 р. Жовтневим районним судом м. Маріуполя був виданий виконавчий лист, який прийняв до виконання Жовтневий ВДВС, проте підприємство ухиляється від виконання рішення суду. Крім того просили застосувати строки позовної давності та положення щодо не застосування нарахування штрафних санкцій відповідно ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. Крім того надали додаткові заперечення в яких посилалися на необґрунтованість нарахувань, застосування тарифів, не надання доказів про виставлення ним рахунків до сплати за користування тепловою енергією та підтвердження їх направлення або вручення. На підставі цього просили відмовити в позові повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачам належить квартира 6 у будинку 72 по пр.. Нахімова у м. Маріуполі загальною площею 108, 58 м. кв. ( а. с. 4). 15.09.2014р. Приморським районним судом м. Маріуполя було видано судовий наказ, яким стягнуто з Відповідача 1 та Відповідача 2 на користь ККП «Маріупольтепломережа», заборгованість за користування тепловою енергією у сумі 16927,29 грн., 3% річних у розмірі 1012,30 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2125,29 грн. грн., судові витрати 121,80 грн. 28.01.2015р. ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області вказаний судовий наказ за заявою [PERSON], [PERSON] був скасований ( а. с. 9). Як вбачається із розрахунків ККП «Маріупольтепломережа» сукупна заборгованість відповідачів з наданої теплової енергії за адресою: м. Маріуполь, пр. Нахімова, б. 72 кв. 6 складає за період з 01 жовтня 2009 року по 01 травня 2015 року загальну суму 21846,66 грн. ( а. с. 4а-5). На підставі\~ст. 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Згідно\~ст. 68 ЖК України\~наймачі квартир зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за житлово-комунальні послуги, що також передбачено\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», за якою споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, визначено, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлення цін та тарифів на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування. На підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 22 грудня 2010 року № 448 тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання для населення складають: центральне опалення в разі розрахунку протягом року на 1 кв. м. - 2,68 грн.; гаряче водопостачання за 1 куб. м. - 11,04 грн. ( а. с. 10-11). Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя №2/519/601/12 від 31.01.2012 р., що набрало законної сили 13.02.2012 р. останній раз 22.07.2010 р. у будинку №72 по пр.. Нахімова був знятий прилад теплового обліку для держперевірки( а.с. 59). Як вбачається з виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя №2/519/601/12р. від 31.01.2012 р. виданого 14.02.2012 р. де [PERSON] є стягувачем, ККП «Маріупольтепломережа» є боржником, останнього зобовязано провести, за рахунок підприємства, установку, монтаж і постановку на комерційний облік приладу теплового обліку в будинку №72 по пр.. Нахімова в м. Маріуполі ( а.с. 58). За таких підстав вартість наданих послуг з централізованого опалення здійснюється за відсутності приладу теплового обліку із розрахунку протягом року. Як вбачається з наказів про початок та закінчення опалювання сезону протягом 2009 -2015 років, опалюваний сезон протягів цих років починався та закінчувався з урахуванням погодних умов з жовтня поточного року по квітень наступного ( а.с. 71-78) підключення опалювання зокрема у будинку №72 відбувалося за участю представників ККП «Маріупольтепломережа та представника користувача про що складалися відповідні акти ( а.с.79-85). Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що сукупний розмір несплачених відповідачами послуг з центрального опалення в період з жовтня 2009 року по травень 2015 року підтверджено відповідними тарифами та розрахунками представників ККП «Маріупольтепломережа» за особовим рахунком №106020, за адресою м. Маріуполь, пр..Нахімова[ADDRESS]. Зі свого боку відповідачі не довели відсутність та погашення ним повної суми заборгованості в розмірі 21846,66 грн. за вказаний період по отриманих послугах з теплопостачання. На підставі наведеного суд встановив, що відповідачі за період з жовтня 2009 року по травень 2015 року заборгували позивачу вартість послуг з надання теплової енергії в загальному розмірі 21846,66 грн. Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним наявність заборгованості відповідачів за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2009 року по травень 2015 року на сукупну суму 21846,66 грн. З урахуванням переліченого суд відхиляє посилання відповідачів на необґрунтованість вимог ККП «Маріупольтепломережа» та необхідність відмовити у задоволенні заявленого позову з цих підстав. Також відповідачі не представили належних доказів, які б підтверджували факт ненадання послуг в зазначений спірний період часу. Визнавши заявлені позовні вимоги, в частині основної суми боргу, законними та обґрунтованими, суд, за заявою відповідача, перевіряє чи дотримані вимоги закону щодо строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав. Згідно\~ст. 256 Цивільного кодексу України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому за\~ст. 257 ЦК\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки, яка також розповсюджується на положення статті 625 ЦК України. Відповідно до\~ст. 260 ЦК\~позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.\~ст. 253-255 ЦК, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ЦК України). Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, за яким було зазначено, що відповідно\~ст. 261 ЦК початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу щомісячними платежами починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Враховуючи зазначені правові норми та позицію Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що право зі зверненням до суду із позовом до відповідача у представників ККП «Маріупольтепломережа» виникло з моменту несплати відповідачами щомісячного платежу за надану їм теплову енергію, тому з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу строку позовної давності за заявленими позовними вимогами, що стосується окремо кожного щомісячного платежу, суму якого відповідач повинен був сплатити. Також суд враховує правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, згідно якої подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому\~розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. В судовому засіданні було встановлено, що позивач в вересні 2014 року звертався до суду із заявою на видачу судового наказу, тим самим був перерваний сплив строку позовної давності, тому строк позовної давності має відраховуватися за попередні три роки, які передували дню звернення до суду за видачею наказу, тобто з вересня 2011 року по вересень 2014 року (дата видачі судового наказу) на загальну суму 13115,32 грн. Вимоги про стягнення заборгованості за період з жовтня 2009 р. по вересень 2011 року заявлені поза межами строків позовної давності. Крім того, судом встановлено, що із даним позовом позивач звернувся до суду у серпні 2015 року. Приймаючи до уваги трирічний строк позовної давності, який передував даті звернення до суду, судовому захисту підлягають вимоги про стягнення заборгованості, які виникли за період з вересня 2014 року по 01 травня 2015 року на загальну суму 4569,74 грн. На підставі\~ст. 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Також позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позивачем не було надано, а судом не встановлено відомостей, про вчинення відповідачами дій, які б свідчили про визнання ними свого боргу за весь період з вересня 2009 року по вересень 2011 року, тобто за весь період, який не охоплюється трирічним строком позовної давності перед звернення до суду із позовом та судовим наказом. При цьому суд зазначає, що з розшифровки особового рахунку не вбачається що платежі, які були здійснені відповідачами в 2010 році мали відношення до сплати заборгованості. Позивачем не представлено належних доказів, які б свідчили про оплату відповідачами боргу за минулі роки, які не охоплювалися трирічним строком позовної давності до дати звернення до суду із позовом та судовим наказом. Таким чином, доводи позивача про переривання строку позовної давності внаслідок визнання відповідачами боргу не знайшли свого підтвердження та відхиляються судом. За ч. ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного, позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за період з 2009 року по вересень 2011 року задоволенню не підлягають внаслідок спливу строку позовної давності. Згідно наданих позивачем розрахунків (таблиця нарахованих та сплачених послуг) сума наданих та нарахованих послуг за період з вересня 2011 року по травень 2015 року становить\~17685,06 грн.. Виходячи із вище викладеного, стягненню підлягає заборгованість за надані послуги з теплопостачання, яка виникла за період з вересня 2011 року по травень 2015 року в сумі 17685,06 грн. В решті інших позовних вимог стосовно суми заборгованості слід відмовити внаслідок пропуску строку позовної давності. Одночасно із цим частковому задоволенню підлягають і позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період часу з вересня 2011 року по травень 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України). Отже, договір про надання послуг є складним зобовязанням, що складається з двох, органічно поєднаних між собою, зобовязань: по перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; по друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Виходячи з положень ст.ст.524,533-535,625 ЦК України, грошовим зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони і одночасно, кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Тому, грошовим слід вважати будь - яке зобовязання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачами є зобовязальними (договірними), грошовими зобовязаннями, в яких, серед інших прав та обовязків сторін, праву виконавця (кредитора) - позивача вимагати від замовника (боржника) - відповідача сплати грошей за надані послуги по теплопостачанню на його користь відповідає обовязок відповідачів оплатити ці послуги. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобовязань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних \~від \~простроченої \~суми, \~якщо \~інший \~розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказані норми відповідачі, як споживачі послуг з теплопостачання та сторона договірних відносин, внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання мають нести відповідальність зі сплати суми боргу, а також інфляційних втрат та 3% річних. Перевіривши надані позивачем письмові розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, які представлені у вигляді таблиць, суд частково визнає їх вірними та погоджується із даними, які містяться в них лише за визначений судом період з вересня 2011 року по травень 2015 року. Суд не приймає до уваги посилання відповідачів не те, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно застосувати\~Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року\~із змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року з наступних підстав. Так положеннями \~ст. 8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено \~скасувати пеню за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги (водопостачання, газ, електро- і теплоенергія, водовідведення, утримання і експлуатація житла та прибудинкових територій, сміттєзбирання, ліфтове господарство), нараховану громадянам України, які проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції. Кошти, стягнуті з громадян України у вигляді пені за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, зараховуються у майбутні платежі за житлово-комунальні послуги. Відповідачі дійсно проживають у м. Маріуполі про що не заперечується сторонами. Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №№ 1275-р, вказаний населений пункт входить до переліку населених пунктів, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору у випадку порушення боржником зобовязань. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За таких підстав 3% річних та інфляційні втрати не є різновидом неустойки у вигляді пені тобто, у позивача були відсутні підстави для їх скасування. З урахуванням встановлених держкомстатом індексів інфляції за період з вересня 2011 року по травень 2015р. та сум щомісячних заборгованостей, розмір інфляційних втрат внаслідок прострочення складає 8905,11 грн. Враховуючи кількість днів прострочення за період з вересня 2011 року по травень 2015р. та суму прострочення, сума 3% відсотків річних складає 930,06 грн. Вказані суми є відповідною компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачами свого грошового зобовязання та підлягають стягненню на користь позивача в межах трирічного строку позовної давності. Відповідно до\~ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в сумі по 96,62 грн. з кожного. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial