Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 02 жовтня 1999 року вона уклала шлюб з [PERSON] [INFO] , який був зареєстрований у Відділі реєстрації одружень виконавчого комітету Миколаївської області, актовий запис № 986. За час спільного життя у сторін народилась донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. На час звернення з позовною заявою [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 27.04.2017 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між сторонами, зареєстрований 02.10.1999 року Відділом реєстрації одружень виконавчого комітету Миколаївської області, актовий запис № 986 - розірвано. Як зазначила позивач, за час подружнього життя з [PERSON] за спільні кошти ними було придбано нерухоме майно, яке було зареєстроване на відповідача, а саме: квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 0025 від 25.02.2016 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 68617156 від 21.09.2016. [PERSON] зазначила, що квартира [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яка підлягає поділу відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України (далі СК України). Крім того, на підставі п. 30 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванню шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, позивач просила суд при вирішенні даного спору відступити від рівності часток подружжя, враховуючи ту обставину, що неповнолітня донька сторін на даний час та в майбутньому буде проживати разом із позивачем, та визнати у зв`язку з цим за [PERSON] право власності на 2/3 частини спірної квартири, а за відповідачем визнати право власності на 1/3 частину квартири та стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору. 01.10.2019 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито загальне позовне провадження у справі. 20.03.2020 представник позивача подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність та ухвалення заочного рішення суду. 08.05.2020 ухвалою судді цивільна справа була прийнята до провадження головуючого судді. 23.06.2020 відповідач подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву за вх. № 21979, відповідно до якого зазначив, що квартира [ADDRESS] , була придбана на кошти, отримані від продажу квартири, що була подарована відповідачу, а отже спірна квартира не має статусу спільної власності. Відповідно до витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.03.2008 за № 18146780, квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 02.04.1997, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвеєвою І.М. Як зазначено у відзиві на позовну заяву, 23 серпня 2015 року відповідач уклав з [PERSON] договір про надання завдатку з метою оформлення основного договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . Сторони по договору оцінили майно в 552 000 гривень, що еквівалентне 24 000 доларів США. В подальшому, розпоряджаючись свої власним (подарованим) майном, відповідач 27 серпня 2015 року уклав з [PERSON] договір купівлі продажу відповідно до якого продав вищезазначену квартиру. Наступного дня, 28 серпня 2015 року відповідач уклав попередній договір купівлі - продажу спірної квартири з [PERSON] (в інтересах якої діяв [PERSON] ). Відповідно до попереднього договору відповідач передав [PERSON] грошові кошти в сумі 524 900 гривень за квартиру [ADDRESS] . В подальшому право власності на спірну квартиру було оформлено на [PERSON] . У зв`язку із вищевикладеними твердженнями, відповідач зазначив, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю та просив відмовити у задоволенні позову. 20.01.2021 представник позивача подав до суду відповідь на відзив за вх. № 1749, зазначивши, що як вбачається із наданої [PERSON] копії договору купівлі-продажу квартири в м. Миколаїв від 27.08.2015, відповідач продав дану квартиру за 94\~999,00 грн., а не за 552\~000 грн., про які останній зазначає у відзиві на позовну заяву. Більш того, згідно п. 3 наданого відповідачем договору купівлі-продажу квартири в м. Миколаїв відповідно до відомостей, викладених у Звіті № 646768_25082015_150825-111 про оцінку майна, виконаного товариством з обмеженою відповідальністю «Схід-П Експерт» від 25.08.2015, оціночна (ринкова) вартість нерухомого майна, яке відчужується за цим договором становить 94 999,00 грн. У зв`язку з чим твердження відповідача, що спірна квартира не є спільною власністю є такими, що не відповідають дійсності. Просив задовольнити заявлену позовну заяву у повному обсязі. Учасники справи в судове засідання 20.01.2021 не з`явилися. Представники сторін подали до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, представник позивача просив позов задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Як встановлено\~в судовому\~засіданні, 02 жовтня 1999 року сторони уклали між собою, який був зареєстрований у Відділі реєстрації одружень виконавчого комітету Миколаївської області, актовий запис № 986. 27.04.2017 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області, яке набрало законної сили 09.05.2017, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано нерухоме майно, яке було зареєстроване на відповідача, а саме: квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 0025 від 25.02.2016 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 68617156 від 21.09.2016. Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 Цивільний кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За приписами положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Суд критично відноситься до доводів відповідача, що спірна квартира в с. Софіївська Борщагівка була набута за його особисті кошти, враховуючи, що остання була придбана 25 лютого 2016 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 0025, її вартість становила 146\~740 грн. 00 коп., а продаж подарованої йому квартири [ADDRESS] , був здійснений 27 серпня 2015 року (більше ніж за рік до укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу майнових прав), вартість продажу останньої згідно договору склала 94\~999,00 грн. Суд не приймає до уваги визначену вартості квартири [ADDRESS] в договорі про надання завдатку в розмірі 552\~000 грн. 00 коп., враховуючи що даним договором визначались лише умови укладання (основного) договору купівлі-продажу нерухомого майна, в якому вартість квартири становила 94\~999,00 грн. Належних та допустимих доказів того, що продаж квартири в м. Миколаєві [PERSON] здійснив за 552\~000 грн.00 коп., і останні були витрачені саме на купівлю квартири в Київській області, відповідач суду не надав, не спростувавши таким чином презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу, що є його процесуальним обов`язком для підтвердження заявлених у відзиві даних. Як вбачається із матеріалів справи, за час спільного життя у сторін народилась донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] . На час звернення з позовною заявою, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України \~при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до п. п. 4 п. 30\~постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3\~ст. 70 СК України\~в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1\~ст. 60 СК України). Звертаючись до суду з позовом про розподіл майна, позивач просила взяти до уваги інтереси дитини, яка залишилася з нею та відповідно до вимог ст. 70 СК України відступити від рівності часток подружжя і виділити їй більшу частину зі спільного майна з урахуванням інтересів доньки. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 27 грудня 2019 року справі № 297/2837/17 (провадження № 61-7846св19) проживання дітей з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. В свою чергу, наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна, [PERSON] не доведено. Так, зазначаючи про не сплату відповідачем аліментів на дитину, позивач не надала доказів наявності заборгованості по аліментах у [PERSON] чи доказів того, що їх розмір недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. За таких умов наявність одного з елементів юридичної конструкції, яка б дозволяла відступити від принцип рівності часток подружжя в спільному майні, в даному випадку встановлена не була. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позову суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 768 грн. (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. На підставі\~вищевикладеного,\~ст.\~ст.\~368,\~372,\~ст.\~ст.\~60,\~63,\~70,\~71\~Сімейного кодексу\~України,\~

Outcome: partial