Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку в послідуючому уточнив, в якій просив суд: - встановити юридичний факт, що національність [PERSON], який народився [INFO] р. в смт. Іжморський, Іжморський р-н., Кемеровська обл., РРФСР, - німець. - зобов'язати Тернівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису за №258 від 09 квітня 2013 року складеного на [PERSON], а саме вказати національність батька, [PERSON] «німець» та національність [PERSON] - «німка». В обґрунтування заяви позивач вказав на те, що він, [PERSON], народився [INFO] р. в смт. Іжморський, Іжморський р-н., Кемеровська обл., РРФСР, про що в книзі реєстрації актів про народження був зроблений відповідний запис за №75 від 12 вересня 1977 року. 07 вересня 2007 року, одружився з [PERSON] [INFO] року народження. Від шлюбу у них є донька - [PERSON], яка народилася [INFO] року в м. Кривий Ріг. Відповідно до його свідоцтва про народження його батьком є [PERSON], який народився [INFO] р. в с. Калачики, Залесівський р-н, Алтайський край, РРФСР. В свідоцтві про народження його батька, [PERSON], вказано, що його батько, [PERSON], за національністю - німець. Таким чином, національність його батька - німець. Однак, в його свідоцтві про народження вказано, що його батько, [PERSON], за національністю - росіянин. Його батько, [PERSON], вирішив не афішувати німецьке походження задля уникнення обмежень та переслідувань радянської владою. Проте, все життя його сім'я, а тепер і його жінка з донькою, живе за німецькими традиціями. В позасудовому порядку визнати неправильність чи неповноту запису в акті громадянського стану неможливо. Щодо цього питання, він звертався до Тернівського відділу реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області. Його заява була відхилена у зв'язку з тим, що чинним законодавством України не передбачений порядок зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС, що підтверджується листом Міністерства юстиції України N В-350-35 від 13.07.1999 року. Саме тому він не може звернутись з такою вимогою до цих органів. Враховуючи наведене, позивач вимушений звернутись до суду із вказаною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.01.2018 року відкрито провадження по справі з призначенням до розгляду на 23 лютого 2018 року. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Тернівський відділ реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, керівник відділу надала заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги заявника визнає в повному обсязі, заперечень не має. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], народився [INFO] р. в смт. Іжморський, Іжморський р-н., Кемеровська обл., РРФСР, про що в книзі реєстрації актів про народження був зроблений відповідний запис за №75 від 12 вересня 1977 року, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. 07 вересня 2007 року, [PERSON] одружився з [PERSON] [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу в них є донька - [PERSON], яка народилася [INFO] року, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про народження батьком [PERSON] є [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. В свідоцтві про народження [PERSON], батьком зазначено, [PERSON], за національністю - німець, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Згідно ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні», до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Також згідно з цим Законом громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Нормами ст. 11 даного Закону визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до ст.300 ЦК України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Згідно ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відсутність зазначення в документах заявника дійсної німецької національності ущемляє його права, а також створює для нього великі незручності в житті при спілкуванні з родичами. [PERSON] звернувся до Тернівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області з письмовою заявою стосовно внесення відомостей в актовий запис про його народження, про його дійсну національність «німець», однак йому було письмово відмовлено, та рекомендовано з цього питання звернутись до суду, так як законом не визначено іншого порядку встановлення національності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Зазначене роз'яснення у ППВС України вказує, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.І ст.59 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років захищають у суді відповідно їхні батьки. Тобто, я наділений правом представляти інтереси моєї доньки. Відповідно до ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна,піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви. Відповідно до п.2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актовому записі цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно п.1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Мінюсту України, 12.01.2011 року № 96/5, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання актового запису. Тому внесення відповідних змін до актового запису про народження [PERSON] повинно здійснюватися Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області Статтею 2 ЦПК України, визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Згідно з абз. 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Відповідно до ст.1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 р., ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст.3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Статтею 8 Європейської Конвенції щодо захисту прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в Україні є джерелом права, поняття приватного життя та сфера дії ст. 8 Конвенції розповсюджується й на право фізичної особи на самоідентифікацію, в тому числі щодо визначення імені, релігійних переконань, статі тощо. З цього вбачається, що поняття поваги до приватного життя може охоплювати й повагу до національної самоідентифікації особи. Як зазначається у п. 37 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гарнага проти України», хоча мета статті 8 Конвенції головним чином стосується захисту особи від свавільного втручання державних органів, вона не лише зобов'язує державу утриматися від такого втручання, але й покладає на неї позитивні зобов'язання, властиві дієвій повазі до приватного та сімейного життя. Якщо межі між позитивними та негативними зобов'язаннями держави за статтею 8 не можна визначити з достатньою точністю, то застосовні принципи, тим не менш, є подібними. В обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог заявника. На підставі викладеного,

Outcome: approved