Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

У серпні 2015 року до суду звернулося ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» з вказаним позовом, в якому зазначав, що між банком та відповідачем 15 червня 2011 року було укладено кредитний договір № BLaЖГА00043654, згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 20000 грн., строком до 15 червня 2014 року зі сплатою 15% річних за користування кредитом. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконав. Просив стягнути з відповідача борг на загальну суму 117003,89 грн., який виник станом на 06 серпня 2015 року. Представник позивача та відповідач у судове засідання не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач погодився з позовом частково, про що надали письмові заяви. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. Відповідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Статтею 553 ЦК України визначено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем 15 червня 2011 року було укладено кредитний договір № BLaЖГА00043654, згідно якого банк надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 20000 грн. строком до 15 червня 2014 року зі сплатою 15% річних за користування кредитом на споживчі цілі. Сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет договору, строки дії договору, права, обовязки та відповідальність сторін. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом з визначенням їх розмірів у встановлені строки та графік погашення кредиту у порядку, визначеного договором. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує і згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальний розмір якої станом на 06 серпня 2015 року становить 117003,89 грн., з них: - заборгованість по тілу кредиту 13261,89 грн.; - поточна заборгованість за процентами 5813,52 грн.; - комісія за РО 7516,27 грн.; - плата за пропуск платежів 90412,21 грн. Станом на 24 травня 2017 року загальний розмір заборгованості становить 74978,97грн., з них: - заборгованість по тілу кредиту 13261,89 грн.; - поточна заборгованість за процентами 3957,94 грн.; - комісія за РО 7516,27 грн.; - плата за пропуск платежів 50242,87 грн. Згідно первісного розрахунку, позивач почав обчислювати плату за пропуск платежів лише з 16 травня 2015 року, (а.с.13). Вказана сума заборгованості, яка обчислена позивачем станом на 24 травня 2017 року, станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена. Суд враховує, що позивач станом на день розгляду справи позовні вимоги не уточнював. Між сторонами по справі за висновком суду фактично відсутній спір з приводу розрахунку заборгованості за кредитним договором, обчисленої фактично станом на 24 травня 2017 року. Відповідач не подав належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів на спростування позову і встановлених судом обставин. На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості станом на 24 травня 2017 року на загальну суму 37997,99 грн., з них: - заборгованість по тілу кредиту 13261,89 грн.; - поточна заборгованість за процентами 3957,94 грн.; - комісія за РО 7516,27 грн.; - плата за пропуск платежів у розмірі 13261,89 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. Відповідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Застосувавши ч. 3 ст. 551 ЦК України, яку просив застосувати відповідач при визначені розміру неустойки, суд враховує, що розмір по тілу кредиту становить 13261,89 грн., позивач не навів детальний розрахунок плати за пропуск платежів, вказавши до того ж різні її суми 90412,21 грн. та 50242,87 грн. без зазначення порядку її обчислення, а також, що вказані суми плати значно перевищують борг по кредиту в 13261,89 грн. Розмір неустойки в 13261,89 грн. є розумною та справедливою сатисфакцією допущених відповідачем порушень умов кредитного договору і не перевищує розмір боргу за кредитом.

Outcome: approved