Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

У січні 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій позивач вказує, що перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01.04.2016 року, вони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01.04.2016 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки та сина. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 20.11.2017 року його звільнено від сплати аліментів на утримання сина, донька на цей час досягла повноліття. Син [PERSON] з вересня 2016 року проживає разом з ним і знаходиться на повному його утриманні та вихованні. Відповідач свої обовязки по утриманню неповнолітнього сина належним чином не виконує, утворила нову сімю та періодично виїздить на заробітки до Польщі. Просить стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що не заперечує проти стягнення з відповідача на його користь аліментів в розмірі 1/4 частини з її заробітку. Відповідач [PERSON], будучи повідомлена про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON], з 14.02.1998 року перебували в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], яка в даний час досягла повноліття, та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про народження серії І-КЕ № 264473 від 31.05.2017 року, виданими повторно Подільським районним у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавської області. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01.04.2016 року в справі № 553/1126/16-ц (провадження 2/553/466/2017) шлюб, укладений 14.02.1998 року у відділі РАГС виконкому Полтавської міської ради між [PERSON] та [PERSON], розірвано, стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття починаючи з 03.03.2016 року. У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів, в якому вказував, що неповнолітній син сторін по справі [PERSON] проживає разом з ним. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20.11.2017 року в справі № 553/4344/16-ц (провадження 2/553/358/2017) звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], які стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 01.04.2016 року в справі № 553/1126/16-ц (провадження 2/553/466/2017). В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на доведеність того факту що після постановлення рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 01.04.2016 року істотно змінились обставини, що стали підставою для стягнення аліментів, з вересня 2016 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON], з якого стягуються аліменти на користь [PERSON], тоді як право на отримання аліментів згідно чинного законодавства має саме той з батьків, з ким проживає дитина. Таким чином, неповнолітній син [PERSON] фактично проживає разом з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує положення вищенаведених норм чинного законодавства, бере до уваги недоведеність того факту, що матеріальний стан відповідача дає можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на місяць, а також конкретні обставини справи та позицію позивача, у зв'язку з чим приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: partial