Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що є рідною бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], батько якого [PERSON] є її рідним сином. Батьки малолітнього [PERSON], [INFO], не проявляли щодо нього жодної турботи, і він фактично позбавлений батьківського піклування. Батьки не беруть жодної участі у вихованні та утриманні дитини. Малолітній [PERSON], [INFO], з перших днів життя і по теперішній час перебуває на її утриманні та вихованні. Вона забезпечує його харчуванням, одягом та всім необхідним, доглядає та виховує його. Просила позбавити [PERSON], 1996 року народження та [PERSON], 1997 року народження батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Встановити опіку над малолітнім [PERSON], [INFO], призначивши її опікуном, [PERSON]. Стягнути з [PERSON], 1996 року народження на її користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON], 1997 року народження на її користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 400 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Соколова А.В. у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Прокурор Бендеров Є.О. у судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв'язку приходить до наступного. Згідно зі ст. 164 п. 2 Сімейного кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є рідною бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], батько якого [PERSON] є її рідним сином. Батьки малолітнього [PERSON], [INFO], не проявляли щодо нього жодної турботи, і він фактично позбавлений батьківського піклування. Батьки не беруть жодної участі у вихованні та утриманні дитини. Малолітній [PERSON], [INFO], з перших днів життя і по теперішній час перебуває на утриманні та вихованні позивача. Вона забезпечує його харчуванням, одягом та всім необхідним, доглядає та виховує його. Рішенням Виконавчого комітету Автозаводської районної ради від 28.08.2014 № 313 надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON], 1996 року народження та [PERSON], 1997 року народження батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Разом з тим, відповідачі, як батьки самоусунулись від виховання сина та нехтують батьківськими обов'язками: не виявляють турботи щодо свого сина, не цікавляться її особистим життям, здоров'ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно вимог ч.3 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку, (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. З врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що невиконання відповідачами своїх батьківських обов'язків дає підстави для задоволення позову. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved