Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1767 від 17 лютого 2010 року у розмірі 3150,82 грн. та судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., посилаючись на те, що 17 лютого 2010 року ПАТ «Державний ощадний банк України» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 1767, відповідно до умов якого останній отримав картковий рахунок [NUMBER] у гривні для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою у вигляді встановленого кредитного ліміту до 5000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 11.08.2014 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 3150,82 грн., яку ПАТ «Державний ощадний банк України» просило стягнути на його користь із відповідача (а.с. 2-4). Представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, підтримав позов в частині стягнення з відповідача судових витрат і просить суд позов задовольнити в частині стягнення з відповідача судові витрати в сумі 243,60 грн.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду квитанції про сплату заборгованість за кредитним договором у розмірі 3150 грн.. |Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.|установлені||правостосун Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 1, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Позивач на підставу позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором посилається на порушення відповідачем зобов'язання повернути кредит. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є відповідальність за порушення виконання договору банківського кредитного договору № 1767 від 17 лютого 2010 року. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Матеріалами справи встановлено, що 17 лютого 2010 року ПАТ «Державний ощадний банк України» (Кредитор), з одної сторони, і [PERSON] (Позичальник), з другої сторони, уклали кредитний договір № 1767, відповідно до умов якого Позичальник отримав від Кредитора картковий рахунок [NUMBER] у гривні для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою у вигляді встановленого кредитного ліміту до 5000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-44). Відповідач частково сплачував кредит та припинив виконання своїх зобов'язань. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 11.08.2014 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 3150,82 грн. (а.с. 5). Розмір заборгованості, який надав позивач в своїх розрахунках до позовної заяви, сумнівів щодо його правильності не викликає. Відповідач [PERSON] не подавав до суду заперечення на позов із вимогою або заявою про застосування позовної давності, але надав суду квитанції від 10 вересня 2014 року про сплату заборгованість за кредитним договором № 1767 від 17.02.2010 року у розмірі 3150 грн.. Таким чином|лічить| судом встановлено, що позовні вимоги задоволені відповідачем до судового засідання, тому спір вирішено до судового засідання, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 1767 від 17 лютого 2010 року у розмірі 3150,82 грн. не підлягають задоволенню. Позивач наполягає в частині позову щодо стягнення судового збору. У відповідності до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., який підтверджується документально, стягується з відповідача на рахунок позивача (а.с. 1).

Outcome: partial