Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просив стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором № 3113-н від 04.03.2018 року у загальному розмірі 41 645,21 грн. та стягнути рівними частинами судовий збір у сумі 1378 грн. Справа у зв`язку із соціальною відпусткою судді Литвинюк А.В. перерозподілена у відповідності до приписів ст. 11-1 ЦПК України судді Барвенку В.К. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області Барвенка В.К. від 17.10.2017 року вказану справу було прийнято до провадження судді. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.01.2018 року було призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.05.2018 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві. Одночасно, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідачі - повторно не з`явилися у судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні зворотні поштові повідомлення, у зв`язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.04.2019 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. 04.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі керуючого філії - Комінтернівське відділення № 3163 ВАТ «Ощадбанк» Коврик Л.І. та громадянином [PERSON] був укладений кредитний договір № 3113-н, згідно із яким позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у сумі 15 000 грн., з кінцевим терміном повернення кредиту 03.03.2011 року, а відповідач прийняв на себе зобов`язання сплачувати відсотки за користування кредитом зі сплатою 22 % річних, відповідно до п. 1.1 кредитного договору та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до п. 1.6 кредитного договору. 04.03.2008 року між [PERSON] , ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філії - Комінтернівське відділення № 3163 ВАТ «Ощадбанк» Коврик Л.І. та [PERSON] був укладений договір поруки № 1 до кредитного договору № 3113-н від 04.03.2008 року. Згідно з п. 1.1 договору поруки № 1 від 04.03.2018 року [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати солідарно в повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 3113-н від 04.03.2008 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені у майбутньому. 04.03.2008 року між [PERSON] , ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філії - Комінтернівське відділення № 3163 ВАТ «Ощадбанк» Коврик Л.І. та [PERSON] був укладений договір поруки № 2 до кредитного договору № 3113-н від 04.03.2008 року. Згідно з п. 1.1 договору поруки № 2 від 04.03.2018 року [PERSON] на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати солідарно в повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 3113-н від 04.03.2008 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені у майбутньому. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - це будь - яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору. Свої зобов`язання позивач виконав у повному обсязі, відповідачу був відкритий позичковий рахунок та надано суму кредиту у розмірі 15 000 грн. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно зі ст. 1056 1 ЦК України, якою було доповнено ЦК України згідно із Законом України від 12.12.2008 № 661-VI, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з п.п. 1.5, 5.2 кредитного договору [PERSON] зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань достроково повернути кредит з одночасною сплатою відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами та пені. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ч. 2. ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В свою чергу зобов`язання, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В порушення умов кредитного договору щодо порядку та строків погашення кредитного зобов`язання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, не погашає кредит, не сплачує відсотки. Станом на 27.12.2016 року заборгованість складає 41 645,21 грн., у тому числі: прострочений основний борг по кредиту - 11 280 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 6 506,96 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 12 003,39 грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 6 924,39 грн.; сума інфляційних втрат від прострочених відсотків - 4 930,12 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Цілком обгрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення у солідарному порядку з відповідачів заборгованості, оскільки, відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України при порушенні боржником зобов`язання забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків. Згідно з п. 5.2 кредитного договору № 3113-н від 04.03.2008 року за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник зобов`язується сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Так, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Відтак, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів пені у сумі 18 927,78 грн., оскільки такі вимоги ґрунтуються на Законі та договірних відносинах між сторонами, які прописані в п 5.2 кредитного договору. Вирішуючи питання розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно меморіального ордера № 229351504 від 29.12.2016 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 378 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд стягує з відповідачів на користь позивача документально підтверджені витрати на оплату судового збору в рівних частках, а всього на суму 1378 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved