Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

УСЗН м.Горішні Плавні звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] надміру отриману щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання в сумі 1012,33 грн. Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з 28.03.2016 та за рішенням управління останньому була призначена допомога переміщеним особам на проживання з 19.04.2017 по 18.10.2017 у сумі 442 грн. Після проведеної управлінням перевірки було виявлено, що [PERSON] звільнився з роботи 05.07.2017 року, у звязку із чим виникла переплата державної допомоги в розмірі 1012,33 грн. Ухвалою суду від 05.07.2018 (а.с.18) позовна заява УСЗН прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі. Відповідно до ухвали суду від 21.08.2018 (а.с.31) підготовче провадження було закрито із призначенням справи до судового розгляду. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони до суду 28.11.2018 не зявились, звернувшись із відповідними клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності. Представником позивача у наданій на адресу суду заяві позовні вимоги підтримані у повному обсязі. Відповідач [PERSON] звернувся із заявою, в якій просив відмовити УСЗН у позові за безпідставністю. Під час розгляду справи (судове засідання 02.08.2018) відповідач [PERSON] позов не визнав повністю, наголосивши на необґрунтованості вимог позивача та хибному тлумаченні управлінням норм Закону. Дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення у м.Горішні Плавні як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 12.04.2016 №1633001107 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.8 зворотній бік). На підставі заяви відповідача [PERSON] №1293 від 19.04.2017 (а.с.9), останньому було призначено щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Згідно із рішенням про призначення допомоги на проживання від 27.04.2017 [PERSON] була призначена допомога як переміщеній працездатній особі за період з 19.04.2017 по 18.10.2017 в розмірі 442,00 грн., при тому датою працевлаштування відповідача зазначено 02.11.2016 року (а.с.8). Відповідно до рішення про призначення допомоги від 22.12.2017, [PERSON] було здійснено перерахунок виплат в межах терміну їх призначення, згідно із яким була призначена допомога переміщеним особам на проживання у період з 01.08.2017 по 18.08.2017 в розмірі 221,00 грн. (а.с.5 зворотній бік). За наданою Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат довідкою від 18.12.2017 (а.с.5), загальний розмір отриманої [PERSON] допомоги за період з квітня по листопад 2017 року становить 2879,18 грн., в тому числі, у квітні 412,53 грн., протягом травня вересня по 442,00 грн., у жовтні 256,65 грн., у листопада 0 грн. Зясувавши позиції сторін, оцінивши досліджені письмові докази, суд зазначає про наступне. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»,\~внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено відповідним Порядком, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України за №505 від 01.10.2014 року. У відповідності до п.2 Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. Якщо у складі сімї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок\~ психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сімї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється (пункт 7 Порядку). Так, при зверненні до управління соцзахисту в якості місця працевлаштування [PERSON] було зазначено ТОВ «Фозі-фуд». Згідно із копією трудової книжки, [PERSON] звільнено з посади 05.07.2017 року на підставі ст.36 КЗпП (а.с.6). В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував самого факту отримання допомоги, проте не погодився із викладеними у позові обставинами щодо періоду отримання допомоги та датою її призначення. Суд зазначає, що у відповідності статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (стаття 13 ЦПК України). При цьому, за приписами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будучи належно повідомленим про дати, час і місце розгляду справи, представник позивача жодного разу до суду не зявився, правом брати участь у судових засіданнях, дослідженні доказів та правом надання пояснень не скористався. Натомість, тричі Управління соціального захисту населення зверталось на адресу суду із клопотаннями про проведення судового засідання у відсутність їх представника. Виходячи із змісту позову, відповідач [PERSON]м. перебував на обліку в управлінні з 28.03.2016 та отримував щомісячну допомогу внутрішньо переміщеним особам у період з 27.10.2017 по 26.04.2018, проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивам суду надано не було. Між тим, в ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідачу [PERSON] на підставі його заяви була призначена допомога переміщеним особам з 19.04.2017 по 18.10.2017. Як убачається з позовної заяви, вимога про стягнення з відповідача суми надміру отриманої допомоги обґрунтована Управлінням соціального захисту тим, що у звязку із звільненням відповідача з роботи 05.07.2017 виникла переплата державної допомоги за період з 11.04.2017 по 18.10.2017, при цьому як вже зазначалось вище датою призначення допомоги є 19.04.2017. Прохаючи стягнути з відповідача 1012,33 грн. отриманої допомоги, позивачем розмір надмірно отриманої допомоги не обґрунтовувався, її розрахунок та механізм нарахування не наводився, жодних доказів на підтвердження існування «переплати» суду надано не було. Аналізуючи викладене, суд зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин, законодавчо визначеною залишалась виключно процедура зменшення розміру та припинення призначеної допомоги в разі не працевлаштування працездатних осіб протягом двох місяців з дня призначення такої допомоги, тому з огляду на дію актів цивільного законодавства у часі, до виниклих між сторонами правовідносин пункт 7 Порядку із змінами, внесеними Постановою КМ України №548 від 11.07.2018, застосуванню не підлягає. За таких обставин, зважаючи на ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним вимог, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до ст.141 ЦПК України, згідно із якою в разі відмови задоволенні вимог сплачена позивачем сума судового збору стягненню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed