Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - об'єкта незавершеного будівництва, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, за реєстровим номером 7034. Відомості про реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за Позивачем були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 16.11.2016, згідно витягу від 16.11.2016, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, м. Київ, індексний номер витягу 73058546, номер запису про право власності 17449407, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 62842073224. 16.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, за реєстровим номером 7031. Відомості про реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за Позивачем були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 16.11.2016, згідно витягу від 16.11.2016, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, м. Київ, індексний номер витягу 73058684, номер запису про право власності 17449372, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 585433532224. Як зазначив [PERSON], 19.07.2017 йому стало відомо, що 10.07.2017 [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано за собою право власності на вищезазначене нерухоме майно на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2016 по справі № 369/1072/14-ц, якою було затверджено мирову угоду між Відповідачами про поділ майна подружжя, відповідно до якої суд визнав за ними право власності на 1/2 частки земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 частки об'єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На момент придбання Позивачем об'єктів нерухомості [PERSON] був їх власником на підставі укладеного 15.05.2015 між [PERSON] та [PERSON] договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого після неповернення позики у встановлений строк [PERSON] зобов'язався передати, а [PERSON] зобов'язується прийняти у власність належні іпотекодавцю на праві приватної власності незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,145 га, яка знаходиться за адресою: адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], шляхом звернення стягнення на об'єкти іпотеки, передані в іпотеку [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним договором позики від 15 травня 2015 року. Як зазначив Позивач, після реєстрації за Відповідачами права власності на нерухоме майно, останні порушують його законні права та інтереси та перешкоджають в реалізації права власності, користування та розпорядження його майном у зв'язку з чим просив суд визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та право власності на земельну ділянку, площею 0,145 га, яка знаходиться за адресою: адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2017 року було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. 21 вересня 2017 року судове засідання по вищезазначеній справі було відкладено для повторного виклику Відповідача. 07 листопада 2017 року ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання представника [PERSON] про зупинення провадження у справі. 07 листопада 2017 року в судовому засіданні до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено [PERSON]. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2018 року у зв'язку із прийняттям нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) було продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 16 лютого 2018 року та 22 березня 2018 року цивільну справу було знято з розгляду у зв'язку із перебуванням судді на лікарняному. 16 квітня 2018 року в підготовчому судовому засіданні [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, про визнання недійсними договорів та витребування майна було залишено без руху. 16 березня 2018 року [PERSON] подала до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області відзив на позовну заяву [PERSON] за вх. № 8856, відповідно до якого зазначила, що на підставі висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 28.04.2017 було скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича про реєстрацію права власності [PERSON] на об'єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS], оскільки приватним нотаріусом всупереч законодавству у сфері державної реєстрації прав не встановлено належним чином відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, зокрема: наявність факту виконання умов договору купівлі-продажу незавершеного будівництва і договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до яких право набуваєтеся згідно з договором іпотеки та відповідно Закону України «Про іпотеку», зокрема чи наявне у договорі іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, чи узгоджена ціна продажу спірних об'єктів нерухомого майна між сторонами (ст. ст. 10, 18, 27 Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 12, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 1127 від 25.12.2015, ст. ст. 36, 38 Закону України «Про іпотеку») не зупинено розгляд заяв про реєстрацію прав на нерухоме майно, оскільки до цих заяв не додано договору іпотеки, а також у Державному реєстрі прав відсутня електронна копія цього договору, не додано оцінки спірних об'єктів нерухомого майна суб'єктом оціночної діяльності. Оскільки державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку та розташований на ній об'єкт незавершеного будівництва скасована, то він не є його законним власником, а отже його права не можуть бути порушені Відповідачами. Також, [PERSON] зазначила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 1996 року по 16 липня 2014 року. Державний акт на спірну земельну ділянку було отримано [PERSON] 24 грудня 2008 року, тобто на момент перебування останнього у шлюбі з [PERSON], і як наслідок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Як зазначено у відзиві на позовну заяву, що хоча титульним власником земельної ділянки і об'єкта незавершеного будівництва зазначено [PERSON], проте з урахуванням положень ст. ст. 60,65 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сам по собі факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім'я одного з подружжя не означає, що воно належить лише тій особі, на ім'я якої воно зареєстровано, оскільки майно і в цьому випадку є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, Відповідач зазначила, що як вбачається із висновку експерта за результатами експертного дослідження № 26/39-14 від 27.07.2014, технічного паспорта від 05.03.2014, акта про проживання від 14.05.2014, а також листа виконавчого комітету Михайлівсько-Рубежівської сільської ради за вих. № 225 від 09.04.2014 спірний об'єкт незавершеного будівництва на земельній ділянці 45 з кадастровим номером [NUMBER] існував з 2009 року як самовільне будівництво готовністю 100 % та фактично експлуатується як житло з 2009 року. Враховуючи правовий висновок по справі № 6-47цс16, [PERSON] зазначила, що об'єкт незавершеного будівництва (житловий будинок) [ADDRESS], є таким, що зведений під час шлюбу, а отже є спільною власністю подружжя, у зв'язку із чим розпорядження ним має здійснюватися за згодою всіх співвласників. Порушення права співвласника спільного майна не може створювати прав для третіх осіб. У зв'язку із вищевикладеним, [PERSON] зазначила, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну ділянку та об'єкт незавершеного будівництва не підлягають задоволенню. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, про визнання недійсними договорів та витребування майна було повернуто Позивачу. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2018 року було задоволено клопотання Відповідача про витребування відповідних доказів. 10 травня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку із витребуванням доказів. 22 травня 2018 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, про визнання договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала наступним. З 1996 року по 16 липня 2014 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 05 липня 2008 року подружжям була придбана земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,1450 га за адресою: [ADDRESS], яка була оформлена на ім'я [PERSON]. В 2009 році на вищезазначеній земельній ділянці був збудований житловий будинок. 04 липня 2016 року Києво-Святошинський районним судом Київської області у справі про поділ подружнього майна була постановлена ухвала про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], згідно якої за кожним із них визнано по 1/2 права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,1450 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] та спірний об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок (93 % готовності), загальною площею 411,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]. Як зазначила Позивач за зустрічним позовом, у січні-квітні 2015 року [PERSON] отримав на своє ім'я свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок (93 % готовності) та дублікат договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 липня 2008 року № 4707. 15 травня 2015 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики, в якості забезпечення якого [PERSON] передав в іпотеку спірне нерухоме майно на підставі договорів іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя. При укладенні вищезазначених договорів, [PERSON] зазначив, що ніколи не перебував у шлюбі. 18 травня 2016 року [PERSON] написав заяву про неможливість виконання зобов'язань з повернення коштів за договором позики, чим фактично погодився на задоволення вимог позикодавця [PERSON] шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,1450 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] та об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок (93 % готовності), загальною площею 411,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного відділу поліції у Київській області з заявою про скоєння злочину. Правоохоронними органами було порушено кримінальне провадження № 12016110200002343 за ознаками ч. 2 ст. 191 Кримінального кодексу України. Під час досудового розслідування, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року був накладений арешт на вищезазначені спірні нерухомі об'єкти. 15 листопада 2016 року прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області було винесено постанову про закриття кримінальне провадження №12016110200002343 та скасування арешту на майно. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року вищевказану постанову прокурора було скасовано. 16 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,1450 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем за реєстровим номером 7031 та договір купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва - житловий будинок (93 % готовності), розташованого за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем за реєстровим номером 7034. Позивач за зустрічним позовом зазначила, що на час відчуження нерухомого майна на користь [PERSON] арешт спірного майна, накладений в рамках кримінального провадження, скасований не був і заборона на вчинення правочинів, пов'язаних із зміною власників була чинною. Наказом Міністерства юстиції «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень» за № 1458/5 від 28 квітня 2017 року були скасовані всі реєстраційні дії спрямовані на відчуження нерухомого майна з власності подружжя, як такі, що вчинені з порушенням діючого законодавства. Проаналізувавши норми Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку», [PERSON] зазначила про недійсність договорів, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна у зв'язку із відсутністю її, як співвласника згоди, у зв'язку з чим просила суд: визнати недійсним договір іпотеки щодо незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] від 15 травня 2015 року за реєстровим № 403, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя щодо незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] від 15 травня 2015 року за реєстровим № 405, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] від 16 листопада 2016 року за реєстровим № 7031, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем; визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 16 листопада 2016 року за реєстровим № 7034, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем та стягнути з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судовий збір пропорційно до заявлених позовних вимог. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, про визнання договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними було прийнято до провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області та об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], про визнання права власності на нерухоме майно та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні майном. 24 травня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 12 червня 2018 року представник [PERSON] подав до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області відзив на зустрічний позов за вх. № 20520, відповідно до якого зазначив, що 15 травня 2015 року [PERSON] надав [PERSON] позику в сумі 1 234 158 грн. 00 коп., що на день укладення цього договору за курсом НБУ еквівалент 60 000 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язання за цим договором, 15 травня 2015 року між ними був укладений договір іпотеки, згідно з яким [PERSON] передав в іпотеку [PERSON]: незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,1450 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Пунктом 5.2.9 договору іпотеки встановлено, що іпотекодержатель ([PERSON]) має право задовольнити свої вимоги, зокрема, шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» та направлення вирученої суми на погашення заборгованості за договором позики від 15 травня 2015 року. Також, 15 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя. У зв'язку із неповерненням позики, [PERSON] була направлена письмова вимога про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Оскільки [PERSON] не була виконана вимога про усунення порушень, після спливу встановленого строку, [PERSON] задовольнив свої вимоги шляхом продажу предмета іпотеки [PERSON] згідно з положеннями п.5.2.9 договору іпотеки. Як зазначено у відзиві, відносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 листопада 2016 року, регулюються ст. 589 і ч. 2 ст.590 ЦК України та Законом України «Про іпотеку», а не ст. 655,ст.658 ЦК України, як вважає Позивач за зустрічним позовом. На думку [PERSON], він мав право продати вищезазначене спірне нерухоме майно будь-якій особі згідно з положеннями п. 5.2.9 договору іпотеки від 15 травня 2015 року та приписами ст.38 Закону України «Про іпотеку». Відповідач за зустрічним позовом звернув увагу суду, що із наданих нотаріусу [PERSON] документів (паспорт, документи на нерухоме майно) не вбачалось, що останній перебуває або перебував у шлюбі, а також не можливо було встановити, що спірне майно належить також іншим особам на праві спільної власності. Вважав, що у Позивача за зустрічним позовом не має правових підставі просити суд визнати договір іпотеки та договір про задоволення вимог кредитора від 15 травня 2015 року недійсними на підставі відсутності згоди іншого співвласника (подружжя) спірного майна. У відзиві на зустрічну позовну заяву зазначено, що згідно п. 1.4 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15 травня 2015 року вказано: якщо, всупереч гарантіям Іпотекодавця, укладенням цього договору порушуються права третіх осіб, іпотекодавець зобов'язується задовольнити вимоги таких третіх осіб за власний рахунок, без використання предмета іпотеки для задоволення таких вимог. [PERSON] вважав, що Позивач за зустрічним позовом має право звернутися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданих йому збитків. Спірне майно вибуло із володіння Позивача за зустрічним позовом та [PERSON] за волею одного із співвласників, а тому таке майно не може бути витребувано від добросовісного набувача за відплатним договором ([PERSON]), якщо іншим співвласником не буде доведено, що [PERSON] знав чи міг знати про те, що спірне майно належить на праві спільної власності колишньому подружжю, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 12 червня 2018 року представник [PERSON] подав до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області відзив на зустрічний позов за вх. № 20521, відповідно до якого зазначив, що на момент придбання Позивачем за первісним позовом [PERSON] був законним власником об'єктів нерухомості на підставі укладеного між сторонами 15.05.2015 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого після неповернення позики у встановлений строк, [PERSON] зобов'язався передати, а [PERSON] зобов'язується прийняти у власність належні іпотекодавцю на праві приватної власності незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,1450 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], шляхом звернення стягнення на об'єкти іпотеки, передані в іпотеку [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, укладеним 15 травня 2015 року. Позивачем за первісним позовом, на його думку, було доведено, що ним в установленому законом порядку набуто право власності та право користування зазначеними об'єктами нерухомості у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви у повному обсязі. 12 червня 2018 року було відкладено судовий розгляд для повторного надсилання учасникам процесу ухвали про витребування доказів. 02 липня 2018 року представником [PERSON] були подані письмові пояснення по суті справи за вх. № 22991, відповідно до яких зазначено, закцентовано увагу на тому, що укладення між [PERSON] та [PERSON] мирової угоди щодо поділу незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,1450 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], порушило права та законні інтереси іпотекодержателя на заставне майно. Долучений до матеріалів справи наказ Міністерства юстиції України № 1458/5 від 28.04.2017 на даний момент є предметом оскарження в Окружному адміністративному суді м. Києва (справа № 826/7014/17). Також зазначено, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, оскільки вказане майно було придбано в порядку передбаченому чинним цивільним законодавством України, на момент відчуження майна останнє перебувало в іпотеці, жодна із сторін договорів купівлі-продажу не були повідомлені про спір щодо права спільної сумісної власності колишнього подружжя, а отже, на думку представника, [PERSON] мав всі підстави на вказаний продаж. Представник Позивача за первісним позовом просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] та відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. 02 липня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку із неявкою Позивача (представника) за первісним позовом. 16 липня 2018 року представником Позивача за первісним позовом була подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої зазначено, що внаслідок укладання спірних договорів купівлі-продажу, останнім здійснювалось користування та розпорядження нерухомим майном на власний розсуд. Як зазначено в заяві, 13 квітня 2018 року за допомогою силових структур України [PERSON] захопила будинок, об'єкт незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та наразі проживає там разом зі своїми дітьми. Збільшив позовні вимоги шляхом заявлення вимоги про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні спірним майном. 16 липня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку із поданням збільшеної позовної заяви. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області направлено клопотання за вих. № 396/01-16 від 24.07.2016, клопотання за вих. № 441/01-16 від 22.08.2018 про розгляд справи № 369/9220/17 без його присутності. 08 серпня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено. 03 вересня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку із неявкою Позивача (його представника) за первісним позовом. 19 вересня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку із неявкою Позивача (його представника) за первісним позовом. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2018 року було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. 22 листопада 2018 року судове засідання було відкладено за клопотанням Відповідача за первісним позовом. 11 грудня 2018 року судовий розгляд був відкладений. В судових засіданнях представник Позивача за первісним позовом та представник [PERSON] просили первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити. [PERSON] та її представник просили відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнити заявлений зустрічний позов. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у первісному позову та задоволення зустрічного позову з наступних підстав. Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 20 липня 1996 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серія I-БК № 374734. 05 липня 2008 року [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком Володимиром Олександровичем за реєстровим № 4707, була придбана земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,1450 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], як дружина [PERSON], надала згоду, на купівлю останнім вищезазначеної земельної ділянки, яка посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком Володимиром Олександровичем за реєстровим № 1706. На підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу від 05 липня 2008 року, на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,1450 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, за адресою: [ADDRESS], серії [NUMBER] від 29.12.2008. Як вбачається із копії відповіді сільського голови Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 225 від 09.04.2014, на земельній ділянці площею 0,1500 га, цільове призначення якої - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер [NUMBER]), яка розташована в [ADDRESS], знаходиться самовільно побудований будинок. Згідно копії акта, складеного за участю вуличного депутата Рябчука Олександра Михайловича, від 14 травня 2014 року зазначено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дійсно проживають за адресою: [ADDRESS] з 2009 року. Як вбачається із висновку експерта за результатами експертного дослідження № 26/39-14 від 27.07.2014, будівельна готовність садибного житлового будинку [ADDRESS] становить 100 %, так як будівництво його завершено повністю; вважаючи вимоги ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», існуючий технічний стан, 100 % будівельна готовність будинку [ADDRESS] можна експлуатувати та використовувати його як одноквартирний садибний житловий будинок для постійного проживання. Враховуючи правовий висновок по справі № 6-47цс16, об'єкт незавершеного будівництва (житловий будинок) [ADDRESS] є таким, що зведений під час шлюбу, а отже є спільною власністю подружжя. Хоча титульним власником земельної ділянки і об'єкта незавершеного будівництва зазначено [PERSON], проте з урахуванням положень ст. ст. 60,65 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сам по собі факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім'я одного з подружжя не означає, що воно належить лише тій особі, на ім'я якої воно зареєстровано, оскільки майно і в цьому випадку є спільною сумісною власністю подружжя. 16 липня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний судом. 04 липня 2016 року Києво-Святошинський районним судом Київської області у справі про поділ подружнього майна була постановлена ухвала про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], згідно якої за кожним із них визнано по 1/2 права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,1450 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] та спірний об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок (93 % готовності), загальною площею 411,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2017 року вищезазначену ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено в судовому засіданні, до постановлення вищезазначеної ухвали про затвердження мирової угоди від 04.07.2016, 15 травня 2015 року за договором позики [PERSON] надав [PERSON] позику в сумі 1 234 158 грн. 00 коп., що на момент укладення договору становить еквівалент 60 000 дол. США за курсом НБУ. 15 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною за реєстровим № 403, згідно з яким на забезпечення виконання Основного зобов'язання (умов вищезазначеного договору позики від 15.05.2015) іпотекодавець ([PERSON]) передав в іпотеку іпотекодержателю ([PERSON]) належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Незавершене будівництво належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Декларації про початок будівельних робіт, зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 19 березня 2015 року за № КС 082150780285 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 квітня 2015 року, згідно витягу від 29 квітня 2015 року, виданого Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, індексний номер витягу 36996913, номер запис про право власності 9536382, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 628420732224. Земельна ділянка належить іпотекодавцю на підставі дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Тимчук Володимиром Олександровичем, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 11 лютого 2015 року за реєстровим № 365 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 лютого 2015 року, згідно витягу від 27 лютого 2015 року, виданого Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, індексний номер витягу 34272973, номер запису про право власності 8887372, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 585433532224. Пунктом 5.2.9 вищезазначеного договору іпотеки встановлено, що сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та направлення вирученої суми на погашення заборгованості за основним зобов'язанням; набуття права власності на предмет іпотеки. Також, 15 травня 2015 року між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до п. 1.1 якого зазначено, що після виникнення відкладальної обставини, визначеної в п. 5.3 цього договору (права і зобов'язання за даним договором, крім зазначених в п. 3.2 та п. 5.3 цього договору, виникають з моменту виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, тобто на 31 день після документально підтвердженого надіслання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку») іпотекодавець зобов'язується передати, а іпотекодержатель зобов'язується прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених цим договором, належні іпотекодавцю на праві приватної власності: незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. При укладенні вищезазначених договорів, [PERSON] склав заяву, якою стверджував, що на момент придбання та укладання, підписання та нотаріального посвідчення договору іпотеки та договору задоволення вимог іпотекодержателя щодо належного йому нерухомого майна, а саме: незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], він у шлюбі не перебував та не перебуває, не проживав та не проживає однією сім'єю без укладання шлюбу з іншою особою, осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на ці гроші, у тому числі відповідно до ст. 65, 74 та 97 СК України, немає. Зазначена заява посвідчена 15 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Людмилою Дмитрівною. У зв'язку із неповерненням позики, [PERSON] була направлена письмова вимога про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Оскільки [PERSON] не була виконана вимога про усунення порушень, після спливу встановленого строку, [PERSON] задовольнив свої вимоги шляхом продажу предмета іпотеки [PERSON] згідно з положеннями п.5.2.9 договору іпотеки. 16.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - об'єкта незавершеного будівництва, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, за реєстровим номером 7034. Відомості про реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за Позивачем були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 16.11.2016, згідно витягу від 16.11.2016, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, м. Київ, індексний номер витягу 73058546, номер запису про право власності 17449407, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 62842073224. 16.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, за реєстровим номером 7031. Відомості про реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за Позивачем були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 16.11.2016, згідно витягу від 16.11.2016, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, м. Київ, індексний номер витягу 73058684, номер запису про право власності 17449372, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 585433532224. Звертаючись із зустрічним позовом про визнання вищезазначених договорів іпотеки, про задоволення вимог іпотекодержателя, купівлі-продажу недійсним, [PERSON] посилалася на те, що спірна земельна ділянка придбана за час шлюбу, та побудований на ній за час шлюбу житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, тому при укладенні договору іпотеки відповідно до вимог ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV вимагалася нотаріальна засвідчена її згода як співвласника майна. Проте такої згоди вона не надавала, що в силу положень ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 205 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним, і як наслідок - визнання недійсними всіх похідних від договору іпотеки правочинів. Так, поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України, п. 1 ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV ). За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об'єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить також ст. 368 ЦК України. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Судом встановлено, що земельна ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та незавершене будівницто - житловий будинок на ній, набуті [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, у зв'язку із чим відсутні підстави вважати, що вищезазначене нерухоме майно на час укладання договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя належало виключно [PERSON], оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. За вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. У ст. 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Стаття 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Відповідно до ч.4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Зазначене спростовує твердження представників Відповідачів за зустрічним позовом, що відсутність згоди співвласника майна на розпорядження майном сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного іншим співвласником, недійсним, оскільки такі висновки не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним. У постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа, контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Проте, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року (справа № 372/504/17, провадження № 14-325цс18) вищезазначені висновки суперечать принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток. Водночас, Верховний Суд України, дійшовши таких правових висновків у зазначених справах, не відступав від правового висновку, викладеного у раніше прийнятій постанові від 23 травня 2012 року у справі № 6-37цс12, у якому зазначив, що відповідно до ст. 578 ЦК України, а також спеціальної норми - ч. 2 ст. 6 Закону № 898-IV майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом і недодержання вимог цієї норми відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. Тобто якщо майно, яке є спільною частковою власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 205 ЦК України. Відповідно до правового висновку, викладеного у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року (справа № 372/504/17, провадження№ 14-325цс18), відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до ч. 4 ст. 369, ст. 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов'язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи, контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Оскільки договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладені між [PERSON] та [PERSON] від 15 травня 2015 року, без нотаріально посвідченої згоди [PERSON], яка є співвласником предметів іпотеки в силу вимог ст. 60 СК України і така обставина не спростована, то оскаржувані договори відповідно до вимог ст. ст. 203, 205, 215 ЦК України мають бути визнані судом недійсним. Враховуючи визнання судом недійсними договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як наслідок підлягають визнанню недійсними договори купівлі-продажу, укладені між [PERSON] та [PERSON] від 16 листопада 2016 року, оскільки підставою для укладення останніх послугували недійсні правочини. Оскільки суд приходить до висновку про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених між [PERSON] та [PERSON] від 16 листопада 2016 року, то відсутні правові підстави для задоволення первісного позову шляхом визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно. Також, аналізуючи письмові пояснення представника [PERSON], суд вважає за необхідне звернути увагу, на помилкові твердження останньої, враховуючи, що договори купівлі-продажу нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON] укладались на підставі іпотечного застереження в договорі іпотеки від 15 травня 2015 року (п. 5.2.9), а не на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, враховуючи, що останнім передбачено лише можливість отримання [PERSON] предметів іпотеки у власність, а не продаж їх третім особам. Суд на підставі ст. 141 ЦПК України покладає судові витрати на Відповідачів за зустрічним позовом. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 203, 215, 355, 369 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 65, 68, 70 Сімейного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 12, 13, 76-82, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved