Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, мотивуючи вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом йому належить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Інша 1/2 частина зазначеної квартири належить відповідачці [PERSON], яка проживає в квартирі, поміняла замки на вхідних дверях та відмовляється передати позивачеві ключі, чим перешкоджає позивачеві користуватися квартирою. Посилаючись на те, що відповідачка перешкоджає йому у користуванні квартирою, чим порушує його право власності, просив суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому у користуванні квартирою [ADDRESS] зобов'язавши відповідачку передати позивачеві ключі від вхідних дверей вказаної квартири та вселити його у квартиру [ADDRESS] а також стягнути з відповідачки судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі за обставинами, викладеними у позові, просили позов задовольнити. Представник відповідачки позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необґрунтованими. У задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] є співвласником трикімнатної квартири [ADDRESS] в якій кожній із сторін належить по 1/ 2 частині зазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] (а.с.4). Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що у січні 2014 року у його присутності [PERSON], яка проживає у спірній квартирі, відмовилась передати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири. Згідно ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено положеннями ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з вимогами ст.ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить ст. 383 ЦК України. Згідно роз'яснень п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. При цьому відсутність можливості у власника самостійно, без звернення до співвласника, реалізувати свої права (відсутність ключів від приміщення, заміна замків, дверей тощо) при відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що співвласник ччинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю. Таким чином, оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник, у даному випадку [PERSON], на підставі ст. 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України може захистити своє порушене право шляхом вселення до спірної квартири та отримання ключів від неї, що відповідає положенням ст. 16 ЦК України. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу. З матеріалів справи вбачається, що представником позивача в суді була адвокат [PERSON], яка здійснювала представництво його інтересів на підставі ордеру та договору про надання юридичних послуг від 20.01.2014 року ( а.с. 16-19). При цьому, позивач сплатив своєму представнику за надану правову допомогу кошти у розмірі 1 000 грн. ( а.с.31). Ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», мінімальна заробітна плата в Україні з 01 січня 2014 року становить 1218 грн. З урахуванням положень чинного законодавства та тривалості участі представника позивача у судових засіданнях (1 год. 46 хв.), розмір компенсації витрат на правову допомогу становить 860 грн., і саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь[PERSON] витрат на правову допомогу в більшому розмірі суд не вбачає. Судовий збір у розмірі 243,60 грн. також підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial