Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просила визнати особистою приватною власністю за нею 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, перебуваючи з 17.06.2007 року у шлюбі з [PERSON] , продала свою квартиру [ADDRESS] та передала кошти для проведення розрахунків по мировій угоді, затвердженій ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 2-4006/2008, згідно з якою за колишньою дружиною [PERSON] - [PERSON] визнавалось право власності на торговельні кіоски та сплачувалось їй 30 000 доларів США, а за [PERSON] визнавалось право власності на спірний житловий будинок. Позивач зазначила, що для проведення розрахунків по мировій угоді кошти були позичені у [PERSON] в розмірі 30 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Кошти в розмірі 20 000 доларів США були повернуті [PERSON] за рахунок продажу її особистої квартири, співвласником якої являлась її малолітня донька від першого шлюбу - [PERSON] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2018 року по справі № 357/1331/18 [PERSON] визнано померлим, після чого відкрилась спадщина. До складу спадкового майна входить спірний житловий будинок. 16.01.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. Ухвалою судді від 06.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 17.06.2020 року клопотання [PERSON] задоволено та залучено її в якості співвідповідача у справі. Ухвалою судді від 08.09.2020 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області копію матеріалів спадкової справи [PERSON] . В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов просили задовольнити в повному обсязі посилаючись на зазначені в позові обставини. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, вказував на неналежність наявної у справі копії розписки про позику коштів. Представник третьої особи Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області звернувся до суду листом, в якому просив слухати справу без їх представника. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача та покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 20.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва виконкому Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 22.06.2007 року вказані [PERSON] та позивач [PERSON] . Від попереднього шлюбу [PERSON] має доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно наявної у справі копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 02.11.2006 року серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 15.12.2004 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2018 року у справі за заявою [PERSON] № 357/1331/18 [PERSON] оголошено померлим. Крім того, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2018 року у справі № 357/5802/18 за заявою [PERSON] та [PERSON] оголошено померлим [PERSON] . До складу спадкового майна входить житловий будинок [ADDRESS] . З копії матеріалів спадкової справи № 130/2018 вбачається, що спадкоємцями [PERSON] є його дружина [PERSON] , їх спільний син [PERSON] та дві доньки від попереднього шлюбу - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.11.2017 № 10548364, вказаний будинок належав [PERSON] на праві приватної власності (1/1), реєстраційний номер майна: 26500222, номер запису: 2964 в книзі 19, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 20.02.2009, підстава виникнення права власності: ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.09.2008 року. Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.09.2008 року у справі № 2-4006/2008 про розподіл спільно нажитого майна подружжя затверджена мирова угода між [PERSON] (колишньою дружиною) та [PERSON] . Судом визнано, що [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла до підписання мирової угоди 30 000 доларів США на відшкодування вартості 1/2 частки в спільно нажитому майні подружжя та визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . В судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що була одружена з [PERSON] та має спільних доньок [PERSON] та [PERSON] (відповідачі у справі), дійсно отримала від колишнього чоловіка [PERSON] у відділенні банку в м. Узин грошову суму у гривнях на виконання умов мирової угоди, що затверджена ухвалою суду від 02.09.2008 року, еквівалент отриманої суми складав 30 000 доларів США. Під час передачі коштів [PERSON] повідомив їй, що це його особисті кошти. Також свідок зазначила, що приблизно за п`ять років до укладення мирової угоди вони не проживали з [PERSON] однією сім`єю. В неї був бізнес ще до укладення з ним шлюбу. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав покази про те, що позичав кошти [PERSON] приблизно 15 років назад в розмірі 30 000 доларів США, який казав на купівлю будинку. Борг повернув протягом трьох років. Розписку про передачу коштів писав він, а про прийняття коштів розписку писав [PERSON] . Після повернення коштів він (свідок) повернув [PERSON] його розписку, він казав, що кошти з продажу квартири. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом статті 60 Сімейного кодексу України, що дублюється зі статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до стаття 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Норми статті 60 СК України та статті 22 КпШС України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Отже, доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, в даному випадку покладається саме на того, хто її спростовує. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У позовній заяві про поділ майна та визнання права власності позивач також посилається на статтю 60 СК України. Судом встановлено, що спірний будинок придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.1996 року в шлюбі з першою дружиною [PERSON] , тож до моменту викупу частки майна колишньої дружини (02.09.2008 року), за презумпцією кожному з них належало по 1/2 частині, тобто викуплена за умовами мирової угоди 1/2 частина будинку є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] з позивачем, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.01.2007 року. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на вказані норми, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, і засвідчуючи отримання коштів про отримання в борг грошових коштів (ВС/КЦС, № 604/1038/16-ц, 12.09.2019) При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Згідно частин 1 і 2 статті 207 ЦК України угода вважається вчиненою у письмовій формі, якщо її зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Угода визнається укладеною в письмовій формі, якщо вона підписана її стороною (сторонами). Отже, суд вважає неналежним доказом у справі розписку [PERSON] від 24.11.2017 р. про передачу ним в 2008 році в борг грошових коштів подружжю Мишковських (Анатолію та Ірині ), оскільки наведене унеможливлює встановлення наявності правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики. За клопотанням адвоката Кузьменка Є.А. судом досліджено матеріали цивільних справ № 357/850/18, 357/1006/18, 357/9092/19 та 2-4006/2008. Так, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2018 року у справі № 357/850/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна позовну заяву повернуто позивачу. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2018 року у справі № 357/1006/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна позовну заяву повернуто позивачу. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.12.2019 року у справі № 357/9092/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про поділ майна залишено без розгляду. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.09.2008 року у справі № 2-4006/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна затверджено мирову угоду. У вказаній справі міститься копія договору купівлі-продажу [PERSON] спірного будинку від 31.08.1996 року під час перебування в шлюбі з першою дружиною [PERSON] . Судом досліджено витяг з рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Білоцерківського району Київської області від 14.10.2008 року № 86 про надання дозволу на продаж квартири [ADDRESS] , що належала малолітній доньці позивача [PERSON] та покладено на матір [PERSON] обов`язок по забезпеченню майнових прав дитини, а саме: в подальшому придбати на ім`я малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] частину житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , а також договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 25.02.2011 року. З вищевказаних документів та пояснень позивача вбачається, що [PERSON] дійсно продала квартиру своєї малолітньої доньки, перебуваючи в шлюбі з [PERSON] , та мала намір і обов`язок придбати на ім`я доньки частину спірного будинку, при цьому донька [PERSON] була зареєстрована в цьому будинку. Разом з цим, право власності на спірний будинок оформлено на чоловіка 02.09.2008 році відповідно до ухвали суду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав у справі про поділ майна та визнання права власності до часткового задоволення позову з огляду на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, що не спростовано відповідачами під час розгляду справи. Таким чином, в порядку поділу майна слід визнати за позивачем право власності на 1/4 частину житлового будинку (половина від 1/2 частки).

Outcome: partial