Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У серпні 2016 року Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк», від імені якого діє представник за довіреністю, пред'явило дійсний позов. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30.01.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №550-3/1-001336, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 125 910,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,45% та кінцевим строком погашення кредиту до 29 січня 2015 року. 30.01.2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено Договір застави, за умовами якого предметом застави став автомобіль марки MAZDA 3, державний номер [NUMBER]. Крім того з метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором від 30.01.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №1, за умовами якого поручитель зобов'язалась перед кредитором в повному обсязі, солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, комісій, а також можливих штрафних санкцій. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, однак відповідач [PERSON] умови кредитного договору порушив, у зв'язку з чим станом на 15.02.2016 року виникла заборгованість, яка становить 18 955 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять) гривень 77 копійок та складається з: 8 876,95 грн - заборгованість за кредитом; 1 361,86 грн - заборгованість за відсотками; 4 716,13 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 339,15 грн - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 3 426,50 грн - інфляційні витрати за кредитом; 235,18 грн - інфляційні витрати за відсотками. Зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів у соліданому порядку, крім того просить покласти на них судові витрати. В судове засідання представник ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явилась, надав письмову заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», а також шляхом розміщення повідомлень на офіційному Веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області ( на 15.09.2016 р., 22.09.2016 р., 12.10.2016 р, 03.11.2016 р.). Причини неявки суду відповідачі не повідомили. Заперечень на позов не надали. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено наступне. Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (а.с.29-30). 29.01.2008 року [PERSON] подав до АКБ «Укрсоцбанк» заяву на отримання кредиту, згідно якої просив надати 125 910 грн строком на 84 місяці зі сплатою 9,45% річних для придбання автомобіля та гарантував сплату процентів і погашення кредиту у строки, передбачені договором кредиту (а.с.18). 30.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №550-3/1-001336 на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого позичальник отримав від кредитора у тимчасове користування грошові кошти в сумі 125 910,00 грн на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 9,45% річних, кінцевим строком повернення основної суми заборгованості 29.01.2015 року та погашенням суми основної заборгованості щомісячно, рівними частками до 10 числа кожного місяця, згідно графіку погашення. Кредит надавався на оплату придбаного автомобіля марки Mazda 3 2007 року випуску, згідно договору купівлі-продажу від 29.01.2008 року, укладеного з ТОВ «Авто Інтернешил Луганськ» (а.с.8-10). 30.01.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №1, за умовами якого відповідач [PERSON] зобов'язалась перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та випадках, передбачених договором кредиту від 30.01.2008 року. Поручитель своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з умовами договору кредиту, жодних заперечень не має. Згідно з п.3.1.2 Договору поруки у разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов'язання, сторони відповідають перед кредитором в солідарному порядку (а.с.16-17). Позивач виконав свої зобов'язання по кредитному договору перед відповідачем, перевівши на розрахунковий рахунок ТОВ «Авто Інтернешинл Луганськ» грошові кошти в сумі 125 910,00 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру № 51-007 від 30.01.2012 року (а.с. 19). Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] належно не виконував свої зобов'язання за Договором кредиту №550-3/1-001336 від 30.01.2008 року внаслідок чого станом на 15.02.2016 року заборгованість становить 18 955,77 грн та складається з: заборгованості за кредитом - 8 876,95 грн; заборгованості за відсотками - 1 361,86 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 4 716,13 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 339,15 грн; інфляційних витрат за кредитом - 3 426,50 грн; інфляційних витрат за відсотками - 235,18 грн (а.с.5-7). Відповідно до п. 1.1.1 Договору кредиту позичальник здійснює повернення кредиту частинами згідно з Графіком погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору. Відповідно до п.3.3.7 та 3.3.9 Договору кредиту позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.2.4 та 2.5 цього договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. Договору. Згідно з п.4.1 Договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. Згідно з п.1.1 Договору поруки від 30.01.2008 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], поручитель зобов'язалась перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, строки та в порядку, передбачених Договором кредиту від 30.01.2008 року. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості в солідарному порядку за Договором кредиту № 550-3/1-001336 від 30 січня 2008 року, в сумі 13 900,49 грн, в яку входить сума заборгованості за кредитом - 8 876,95 грн, сума заборгованості за відсотками - 1 361,86 грн, розмір інфляційних витрат за кредитом - 3 426,50 грн; розмір інфляційних витрат за відсотками - 235,18 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачами не спростований. В частині стягнення з відповідачів штрафних санкцій в розмірі 5055,28 грн, в які входить пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 4716,13 грн та пеня, передбачена за несвоєчасне повернення відсотків - 339,15 грн, суд дійшов наступного. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема, сплатити гроші) або утриматися певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Отже, зобовязання за своїм значенням поділяються на: основні зобовязання які можуть існувати самостійно, та додаткові (акцесорні) зобовязання які забезпечують належне виконання основних зобовязань і виникають та існують виключно за умови існування основного зобовязання. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, основним зобов'язанням позичальника [PERSON] за Договором кредитування від 30.01.2008 року є погашення кредитних коштів та сплата процентів за користування ними, додатковим зобовязанням є сплата неустойки (штрафа, пені). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористичная операція, в якому міститься місто Луганськ Луганської області. Як вбачається зі справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у м.Луганськ, а тому вони є суб'єктами Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно яких, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, комерційним банкам Національним Банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз'яснення, згідно з якими банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем станом на 15.02.2016 року нараховано відповідачам: пеню за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 4716,13 грн та пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 339,15 грн, що разом складає 5055,28 грн. Зазначені штрафні санкції нараховані відповідачам з 14.02.2015 року. За таких обставин, суд вважає, що в частині стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасне повернення відсотків у загальній сумі 5055,28 гривень необхідно відмовити в їх стягненні, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» встановлена заборона їх нарахування з 14.04.2014 року. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин з відповідачів підлягають стягненню в рівних частках на користь позивача судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з оригіналом платіжного доручення №0000345326 від 06.07.2016 року при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1378,00 грн, а також 420,00 грн за публікацію оголошення про виклик в газеті «Урядовий кур'єр», що разом складає 1798,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені на 73,3%, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати в сумі 1317,93 грн в рівних частках, з кожного по 658,96 грн (1798,00 грн*73,3%=1317,93 грн/2 = 658,96 грн) На підставі викладеного, ст. 509, 526, 549, 553,554, 610-612,625,628, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial