Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Ржищівського міського суду від 26 червня 2013 року стягнуто з нього на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, починаючи з 20 травня 2013 року і до повноліття дитини. У липні 2014 року він отримав із ВДВС Бориспільського району довідку-розрахунок боргу за період з 20 травня 2013 року по сьогоднішній день у розмірі 20 128 грн 76 коп., але дану заборгованість він сплачувати не може. Вважав, що у зв'язку зі зміною його матеріального стану, та погіршення здоров'я суд має зменшити розмір аліментів. Він дуже любить свою доньку, але його стан здоров'я, похилий вік, відсутність прибутків не дає змоги виконувати батьківський обов'язок. У період шлюбу він разом із відповідачем займався підприємницькою діяльністю, здаючи нежитлові приміщення у суборенду, однак після розірвання шлюбу його прибутки обмежились тільки пенсією в розмірі 900 грн. Підприємницькою діяльністю він не займається. На даний час проживає у с. Вишеньки зі своєю колишньою дружиною. У 2011 році у нього виник інсульт, після чого знаходився на лікуванні у лікарні у м. Ржищів та у клініці у м. Києві. Під час ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки він знаходився у хворобливому стані, тому не зміг бути присутнім на судових засіданнях. Після розгляду справи його матеріальний стан значно погіршився, а матеріальний стан відповідача навпаки покращився. Підприємницька діяльність його дочки також призупинилась, й вона також не може надавати своїм батькам матеріальної допомоги. У дійсності він не малює картин і не продає їх, і не має значних додаткових доходів, тому що у нього порушено координація руху кінцівок, й він займається своїм лікуванням за рахунок підтримки своїх шести повнолітніх дітей. Усі кошти, у тому числі пенсію, він витрачає на лікування та готує документи для призначення йому інвалідності ІІ групи. Посилаючись на ч. 1 ст. 192 СК України, позивач просив суд ухвалити рішення про зменшення стягнення із нього аліментів із встановленої рішенням Ржищівського міського суду від 26 червня 2013 року, суми у розмірі 1 500 грн до суми у розмірі 360 грн, у зв'язку із зміною його матеріального стану, погіршення стану здоров'я, на неповнолітню доньку [PERSON], із врахуванням його постійного прибутку - пенсії 900 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що він ніколи не був бізнесменом, а є головою благодійної організації і на даний час відсторонений від справ. Після розірвання шлюбу із [PERSON], він проживає разом із колишньою дружиною, яка також тяжко хворіє. Він згоден сплачувати аліменти у розмірі 380 грн., але від пенсії на ліки залишиться дуже мало. Просив ухвалити справедливе рішення із урахуванням його пенсії у розмірі 950 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що позивач має пенсію у розмірі 950 грн., яка є невеликою для нормального життя. У 2011 році отримав інсульт, який сильно підірвав його здоров'я. Власного нерухомого майна не має. Він бажає сплачувати аліменти, однак в визначеному судом розмірі сплачувати не може. Тривалі судові засіданні у різних справах у яких бере участь відповідач також вплинули на стан його здоров'я. Після розлучення позивач припинив підприємницьку діяльність. [PERSON] має поважний вік, є дитиною війни, змушений витрачати значні кошти на лікування. На даний час не може малювати картини та продавати їх за станом здоров'я. Згоден сплачувати аліменти в розмірі 380 грн. Просив задовольнити позовні вимоги, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати та 3 тис. грн. витрат на правову допомогу. У судовому засіданні 6 жовтня 2014 року відповідач частково визнала позовні вимоги та зазначила, що визнає ту обставину, що позивач хворий, однак вона не в змозі визначитись із необхідним розміром аліментів. 21 жовтня 2014 року подала письмове заперечення проти позову, у якому просила суд відмовити в позові про зменшення розміру аліментів, та які підтримала у судовому засіданні 28 жовтня 2014 року. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити. Зазначав, що підстав визначених ч. 1 ст. 192 СК України для зменшення розмір аліментів не має, оскільки обставини, на які посилається позивач існували на момент прийняття судом рішення про стягнення аліментів. Рішення суду про стягнення аліментів прийнято 26 червня 2013 року на момент коли підприємницька діяльність вже не велась та була припинена. Позивач та відповідач разом не проживали, тому після прийняття судом рішення матеріальний стан позивача не змінився. Стан здоров'я позивача погіршився у 2011 році, тому на момент ухвалення рішення позивач вже мав захворювання на яке посилається й після ухвалення судом рішення стан здоров'я не змінювався. При прийнятті судом рішення про стягнення аліментів від 26 червня 2013 р. судом було враховано усі обставини згідно ч. 1 ст. 182 СК України. Зокрема, судом було також враховано стан здоров'я, матеріальний стан платника аліментів, і виходячи із обставин, що існували на той момент, потреб дитини, було ухвалено рішення про стягнення аліментів у розмірі 1500 грн. Оскільки [PERSON] не надав письмових заперечень, доказів поважності причин неявки, суд виходив із доказів наданих [PERSON] Стягнення аліментів у розмірі 350 грн є меншим навіть за 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складає приблизно 380 грн. З часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів [PERSON] не сплачено жодної копійки. Крім того, розмір витрат на правову допомогу у 3 тис. грн не відповідає граничним розмірам визначеним законом. Суд, заслухавши осіб, які брали участь у справі, та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 25 червня 2013 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, починаючи з 20 травня 2013 року і до повноліття дитини (а.с. 11-12). Зокрема, визначаючи розмір аліментів у розмірі 1 500 грн, суд враховував матеріальне становище відповідача, та що, він є пенсіонером, має нерегулярний дохід окрім пенсії, інших осіб на утриманні не має, та інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні справи. Рішення суду набрало законної сили відповідно до ст. 223 ЦПК України. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, складеної ВДВС Бориспільського МУЮ 2 липня 2014 року (а.с. 10), за виконавчим листом від 16 липня 2013 р., виданим Ржищівським міським судом Київської області заборгованість за аліментами станом на 2 липня 2014 р. становить 20 128 грн 94 коп. Сплата коштів боржником [PERSON] за період з 20 травня 2013 р. по 2 липня 2014 р. не здійснювалась. [PERSON], [INFO], місце проживання якого зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4) користується пільгами відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (а.с. 8), є пенсіонером (а.с. 5) та згідно довідки УПФУ у Кагарлицькому районі від 7 жовтня 2014 року позивач за адресою: [ADDRESS], знаходиться на обліку у УПФУ у Кагарлицькому районі й отримує пенсію за віком, а саме: у листопаді 2013 року у розмірі 944 грн; починаючи із грудня 2013 року по жовтень 2014 р у розмірі 999 грн, щомісячно (а.с. 50). Згідно довідки виконавчого комітету Вишеньківської сільської ради від 18 вересня 2014 р. (а.с. 27) [PERSON] проживає, не зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування нежитлової будівлі від 21 березня 2007 р. [PERSON] подарував [PERSON] нежитлову будівлю - приміщення бувшого побут комбінату, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до довідки, виданої Ржищівським міським відділом культури і туризму виконавчого комітету Ржищівської міської ради 6 жовтня 2014 р. №197/02-14 (а.с. 28), донька [PERSON] - [PERSON] з 1 вересня 2014 р. навчається в Ржищівській дитячій музичній школі початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад (школа естетичного виховання) по класу хореографії (щомісячна плата 100 грн) та по класу скрипки (щомісячна плата 45 грн). Згідно довідок, виданих 21 жовтня 2014 р. виконавчим комітетом Ржищівської міської ради (а.с. 51, 52) [PERSON] проживає у [ADDRESS] ї до складу її сім'ї входять дочки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на її (відповідача) утриманні. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Саме такі правові висновки міститься у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі №6-143 цс13, і що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). В обґрунтування позову про зменшення розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України позивач посилається на те, що підприємницькою діяльністю у м. Ржищів він не займається і на даний час проживає у с. Вишеньки зі своєю колишньою дружиною. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 10 вересня 2014 р. (а.с. 46-48) Благодійний фонд «Культурно-просвітницький центр «Мальовнича Україна», засновником якого є [PERSON] є юридичною особою із організаційно-правовою формою - благодійна організація, із видом діяльності - благодійна діяльність. Як вбачається із відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, наданої Кагарлицьким відділенням Миронівської ОДПІ від 27 жовтня 2014 р., повідомляється, що стосовно [PERSON] за період з 1 квітня 2013 року по 30 вересня 2014 р інформації про доходи в ЦБД ДРФО немає (а.с. 68-69). Суд, вважає, що наведена обставина є доведеною позивачем та такою, що знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, про що свідчать наведені вище докази, які є належними та допустимими в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Водночас відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач припинив підприємницьку діяльність вже станом на день ухвалення рішення про стягнення аліментів. Також в обґрунтування позову, позивач посилався на те, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів у нього суттєво погіршився стан здоров'я, у 2011 році отримав інсульт, він перебував на стаціонарному лікуванні. У дійсності він не малює картин і не продає їх, і не має значних додаткових доходів, тому що у нього порушено координація руху кінцівок, й він займається своїм лікуванням за рахунок підтримки своїх шести повнолітніх дітей. Усі кошти, у тому числі пенсію, він витрачає на лікування та готує документи для призначення йому інвалідності ІІ групи. Згідно виписного епікризу зі стаціонарної картки пацієнта [PERSON] від 14 липня 2011 року (а.с. 6-7) позивач знаходився на лікуванні в ІЦ клініці «Оберіг» з 1 червня по 25 червня 2011 року, зокрема із діагнозом ішемічний (атеротромботичний) інсульт. Згідно виписки №20500 із медичної карти стаціонарного хворого Ржищівської міської лікарні від 26 травня 2011 р. (а.с. 49) [PERSON] знаходився в стаціонарі з 5 травня 2011 р. по 26 травня 2011 р., зокрема із діагнозом гостре порушення мозкового кровообігу. Отже, виходячи із наданих позивачем доказів, обставина щодо погіршення його здоров'я не може бути підставою для зміни розміру аліментів, оскільки дані обставини мали місце у 2011 році до ухвалення рішення про стягнення аліментів. Доводи позивача про те, що він є пенсіонером та отримує пенсію за віком також не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці обставини мали місце під час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Решта доводів позивача про зміну матеріального стану також не підтверджені належними та допустимими доказами. Разом із тим, при визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує, те що станом на день ухвалення цього рішення про зміну розміру аліментів відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» у 2014 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі 1286 грн, та що відповідач несе додаткові витрати, пов'язані із забезпеченням навчання неповнолітньої дочки [PERSON] у навчальних закладах (а.с. 28-30, 51, 52). Відповідно до п. 23 указаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з позивача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з наведеним вище, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково зі зменшенням розміру аліментів, визначеного рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 25 червня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з твердої грошової суми у розмірі 1 500 гривень на тверду грошову суму у розмірі 650 гривень щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно квитанції від 7 серпня 2014 року (а.с. 1) позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп. Відповідно до п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 р. №10 вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч. 1 ст. 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Таким чином, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України та зазначених роз'яснень, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на відшкодування судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 162 грн 40 коп., оскільки у судовому засіданні позивач заявив про згоду сплачувати аліменти в розмірі 380 грн, тому із урахуванням спірної суми розміру аліментів його вимоги задоволені судом на 2/3 частини від заявлених. Що стосується відшкодування витрат на оплату правової допомоги на користь позивача, то їх оплата підтверджена квитанцією № 620982 від 25 вересня 2014 року, актом виконаних робіт по веденню цивільної справи в суді від 28 жовтня 2014 р., свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER] та угодою №76 від 25 вересня 2014 р., що укладена між позивачем та адвокатом [PERSON] (а.с. 63-66). Також згідно наданого акту та клопотання представника позивача, судом встановлено, що правова допомога надавалась протягом 14 годин. Однак згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» та ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» заявлений розмір у сумі 3 тис. грн. відповідає приблизно 6 годинам (40% від 1218 грн дорівнює 487, 2), тому розмір витрат відповідає граничним розмірам, які встановлені Законом України № 4191-VI від 20 грудня 2011 року. Витрати на правову допомогу документально підтверджені та є доведеними. Оскільки відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України ці витрати належать до судових витрат, тому згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пп 46, 47 указаної вище постанови пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 р. №10 вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог (2/3 частини від заявлених) у розмірі 2 тис. грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial