Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності. В обґрунтування свого позову, [PERSON] послався на те, що йому на праві власності належали земельна ділянка загальною площею 0,101 га, садовий будинок, загальною площею 504,8 кв. м. та надвірні будівлі та споруди, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. У 2012 році на підставі заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.08.2012 року було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» заборгованість за кредитним договором. На виконання даного судового рішення, банк отримав виконавчі листи, у зв'язку із чим, у січні 2013 року було відкрито виконавче провадження, а згодом на все майно [PERSON] був накладений арешт, проведено оцінку спірного садового будинку та земельної ділянки, були призначені прилюдні торги з реалізації вказаного майна. 13.12.2013 року державним виконавцем було прийнято постанову та складено акт про передачу спірного майна стягувачу (банку) в рахунок погашення боргу, на підставі чого нотаріусом було зареєстровано спірне майно за банком. Водночас, ухвалою від 07 лютого 2014 року Печерським районним судом м. Києва було скасовано заочне рішення від 07 серпня 2012 року у цивільній справі №2- 2078/12, а тому посилаючись на вимоги статті 388 ЦК України, позивач вважає, що спірне нерухоме майно, яке вибуло з його володіння на підставі рішення суду, але яке в подальшому було скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. В своїх письмових запереченнях, а також у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, пославшись на те, що банк є добросовісним набувачем спірного майна, набуття вказаним майном відбулось у правомірний спосіб та у відповідності до вимог закону, що встановлено судовими рішеннями, які долучені до справи, а тому ця обставина не підлягає доказуванню. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що у 2012 році на підставі заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.08.2012 року було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» заборгованість за кредитним договором (а.с. 8-14). На виконання даного заочного судового рішення, банк отримав виконавчі листи та у січні 2013 року пред'явив їх до виконання. За зазначеними виконавчими документами було відкрито виконавче провадження (а.с.17-19.), в ході проведення якого на все майно [PERSON] був накладений арешт, у тому числі на належні йому земельну ділянку та садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані у [ADDRESS]. Державним виконавцем було проведено оцінку арештованого майна, призначені прилюдні торги з реалізації вказаного майна, а 13.12.2013 року було прийнято постанову про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу (а.с. 21-22) та складено акт про передачу спірного майна стягувачу (банку) в рахунок погашення боргу (а.с. 23-24). 16.12.2013 року державним виконавцем було прийнято постанову про звільнення спірного майна боржника з-під арешту (а.с. 26-27). 05.03.2014 року приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON] здійснила державну реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель» речових прав на спірну земельну ділянку та садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами та видав відповідне свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на момент розгляду справи право власності на спірні земельну ділянку (кадастровий номер 3220882600:04:002:1504), яка розташована у [ADDRESS], а також право власності на садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, об'єкт житлової нерухомості (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 306994232208), загальною площею 504, 8 кв.м., житловою площею 199,4кв.м., який розташований у [ADDRESS], зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель». Вищезазначені фактичні обставини також встановлені постановою Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року №810/2698/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014 року у справі про визнання протиправними дій щодо державної реєстрації прав власності на спірне нерухоме майно, а також ухвалою ВССУ від 17.12.2014 року №6-33739св14 у справі за скаргою [PERSON] на неправомірні дії та рішення державного виконавця. Судом встановлено, що ухвалою від 07 лютого 2014 року Печерським районним судом м. Києва було скасовано заочне рішення від 07 серпня 2012 року у цивільній справі №2- 2078/12 (а.с. 15-16). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин. Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне. За пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна. 11 червня 2014 року Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-52цс14 зробила правовий висновок, відповідно до якого за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Враховуючи те, що земельна ділянка та садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами фактично вибули з володіння позивача на підставі судового рішення та проведених в порядку його виконання дій, яке в подальшому було скасоване, суд погоджується із доводами позивача що таке майно слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, а тому вимога про витребування на користь [PERSON] з незаконного володіння Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» спірного майна підлягає задоволенню. Разом із тим, інша заявлена у позовній заяві вимога про визнання права власності на спірне нерухоме майно не підлягає задоволенню. Так, згідно матеріалів справи на момент судового розгляду право власності на нерухоме майно зареєстровано за відповідачем. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК лише власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. На підставі ст.. 88 ЦПК слід стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» на користь [PERSON] 3654 грн. судового збору. На думку суду, положення п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від сплати судового збору не застосовується при вирішенні даної справи, оскільки Закон України «Про судовий збір» дозволяє застосовувати таку пільгу лише у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Outcome: partial