Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

У серпні 2017р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-9 т.1) до відповідачів: ПАТ «Альфа-Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., треті особи: Довгинцівський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Національний банк України, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про зміну підстав позову (а.с. 158-165 т.1): визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. від 24 січня 2016р., зареєстрований в реєстрі за № 1142, про стягнення з позивачки на користь відповідача ПАТ «Альфа-Банк» суми боргу у розмірі 46399,77 дол. США за кредитним договором № 700004850 від 21 березня 2008р. (далі по тексту - кредитний договір), укладений між сторонами. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 21 березня 2008р. між сторонами було укладено кредитний договір. 24 січня 2016р. приватним нотаріусом Чуловським В.А. за заявою ПАТ «Альфа-Банк» було вчинено виконавчий напис про стягнення з неї на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 46399,77 дол. США, що виникла по кредитному договору. На думку позивачки даний виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки третьою особою (приватним нотаріусом) в порушення вимог ст. ст. 47, 87-89 Закону України «Про нотаріат», Глав 8, 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. №296/5 не було перевірено безспірність заборгованості за кредитом, а банком було приховано безспірність щодо суми заборгованості, вказані обставини свідчать про порушення вимог чинного законодавства. Крім того, на думку сторони позивача, банком не були дотримані вимоги законодавства щодо перерахунку їй за кредитним договором грошових коштів, які вона не отримала по теперішній час. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017р. відкрито провадження по справі. В ході розгляду справи в суді, стороною позивача двічі було подано заяви про зміну підстав позову (а.с. 158-165 т.1, а.с. 164-166 т.2). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018р. була прийнята до розгляду перша заява про зміну підстав позову та в судовому засіданні 08 липня 2019р. повернута друга заява про зміну підстав позову, відповідно до ч. 3, 5 ст. 49 ЦПК України. Крім того, стороною позивача були подані: заява про зупинення провадження, яка залишена без задоволення та заява про забезпечення доказів, яка задоволена судом. В судове засідання сторони та треті особи не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Позивачка подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Приватний нотаріус Чуловський В.А. надіслав на адресу суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову, через те, що приватний нотаріус у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не може виступати в якості відповідача, а повинен бути залучений в якості третьої особи. Треті особи: Довгинцівський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів надіслали на адресу суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 21 березня 2008р. між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є відповідач ПАТ «Альфа-Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позивачці кредит в розмірі 64010,28 дол. США строком користування до 22 березня 2015р., зі сплатою відсотків за користування кредитом 12,99 % річних (п. 2.1.-2.3 кредитного договору). В заяві на отримання кредиту [PERSON] зазначила про можливість отримання кредиту в доларах США. Умовами кредитного договору передбачено порядок надання кредиту, а саме: кредит надається однією сумою в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника. У разі надання кредиту в іноземній валюті - доларах США, Позичальник здійснює продаж іноземної валюти, отриманої як кредитні кошти за договором, за безготівковим курсом, встановленим Банком на день здійснення валютообмінної операції та одразу зараховує отриману в результаті такої операції суму в національній валюті України на поточний рахунок. Позичальник доручає Банку перерахувати кошти (в тому числі виручені від продажу валюти) з поточного рахунку позичальника за реквізитами продавця автомобіля в сумі 297028,00 грн. та 22991,39 грн. на рахунок Страховика. За заявою [PERSON] було відкрито поточний рахунок в доларах США та гривні. 24 січня 2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1142, про стягнення з позивачки на користь ПАТ «Альфа-Банк» суми заборгованості 46399,77 дол. США за кредитним договором, яка складається з: заборгованості за кредитом - 39732,76 дол. США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 6667,01 грн., строк за який проводилось стягнення з 22 липня 2014р. по 07 грудня 2015р. включно. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк», як кредитором, було подано до приватного нотаріуса Чуловського В.А. в обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором розрахунок заборгованості, здійснений безпосередньо посадовою особою відповідача за період часу з 22 липня 2014р. по 07 грудня 2015р., а також виписку з рахунку. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не були враховані положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Суд дослідивши матеріали справи, а саме: виконавчий напис, заяву про вчинення виконавчого напису(а.с. 73-74, т. 1), графік платежів та графік погашення заборгованості, розрахунок заборгованості (а.с. 81-89, т. 1), вимогу про усунення порушень(а.с. 149, т.1), дійшов висновку, що за період часу з 22 липня 2014р. по 07 грудня 2015р. розмір заборгованості за кредитом не співпадає із сумою зазначеною у виконавчому написі та сумою зазначеною у розрахунку заборгованості, оскільки сума, яка підлягає стягненню за виконавчим написом у зазначений період часу значно перевищує суму заборгованості за цей період часу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачем - банком не були надані приватному нотаріусу Чуловському В.А. докази безспірності заборгованості позивачки за кредитним договором, при цьому судом враховано, що вимоги позивачки до приватного нотаріуса є безпідставними, оскільки за вказаними правовідносинами він не є належним відповідачем. Крім того, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача, не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування безгрошовості кредиту. Як і не погоджується суд з доводами сторони позивача про наявність під час вчинення виконавчого напису проваджень щодо спору між сторонами (позичальником та кредитором), стосовно суми заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ПАТ «Альфа-Банк» на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн.

Outcome: partial