Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташованих за адресою: село Чернеччина, вул. Садова, буд. 7 Краснопільського району Сумської області, по праву спадкування за заповітом після померлого 18 серпня 2008 року [PERSON]. На обґрунтування позову [PERSON] вказує, що будучи спадкоємцем за заповітом, він прийняв спадщину шляхом звернення до державного нотаріуса Краснопільської державної нотаріальної контори Сумської області [PERSON] у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини та на частину спадкового майна у вигляді земельної ділянки розміром 3,10 га, 0,44 га отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, але позбавлений можливості оформити в органах нотаріату свої спадкові права на зазначене майно у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухомість, оскільки в період її забудови реєстрація обєктів нерухомості в установленому законом порядку не передбачалась. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач явку представника у судове засідання не забезпечив, згідно поданої заяви просив справу розглянути за відсутності представника, визнає позовні вимоги /ас 69/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169,197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що 18 серпня 2008 року в с. Чернеччина помер [PERSON], про що у виконкомі Чернеччинської сільської ради Краснопільського району Сумської області зроблений актовий запис № 27 від 19 серпня 2008 року; на час відкриття спадщини 18.08.2008 [PERSON]проживав за реєстрацією у с. Чернеччинапо вул. Садова, буд. 7 разом з дружиною [PERSON], яка померла 23 травня 2016 року, про що у виконкомі Чернеччинської сільської ради Краснопільського району сумської області зроблений актовий запис № 13 від 23 травня 2016 року / копії ас 6-7, 10/. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК України у редакції 2004 року, так як спадщина після померлого [PERSON]відкрилась після 01.01.2004 року. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України). Після смерті [PERSON] згідно статті 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, та розташовані за адресою: с. Чернеччина,вул. Садова, буд. 7 Краснопільського району Сумської області. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 19 листопада 2003 року секретарем виконкому Чернеччинської сільської ради Краснопільського району Сумської області, відповідно до статті 1269 ЦК України у редакції 2004 року /далі ЦК України/, який діяв на час відкриття спадщини, спадщину прийняв шляхом звернення у визначений законом строк із заявою про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини до державного нотаріуса Краснопільської державної нотаріальної контори Сумської області [PERSON], в результаті чого заведена спадкова справа № 34/09 від 07.04.2009 до майна померлого / копія спадкової справи ас 60-64/. 17 липня 2017 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Чернеччина, вул. Садова, буд. 7 Краснопільського району Сумської області після смерті 18.08.2008 [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу /ас 20/. До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до технічного паспорта станом на 28.08.1989 / копії ас 11-13/ [PERSON] значиться власником будинку сім по вулиці Садова у с. Чернеччина Краснопільського району Сумської області; відповідно до рішення Краснопільської селищної ради № 258 від 22.12.1988 за означеною адресою [PERSON] було надано право для оформлення права власності на житловий будинок в сільській місцевості за означеною адресою / копія ас 24-27/. Відповідно до абз. 60 п.3.3 [PERSON] про проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року. Більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Не зробив цього і спадкодавець [PERSON], про що свідчить Довідка-характеристика ДП «Регіональної агенції технічної інвентаризації» № 174-1-07/17 від 05.07.2017, за змістом якої право власності на обєкт нерухомого майна, розташованого у с. Чернеччина по вул. Садова, буд. 7 Краснопільського району Сумської області станом на 29 грудня 2012 року не зареєстровано; рік будівництва будинку 1922/1960, загальна площа будинку 58,2 кв. м., відсоток зносу 50% / копія ас 14/. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року). Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві власності житлового будинку номер номер сім по вулиці Садова у с. Чернеччина Краснопільського району Сумської області. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Отже, у 1922/1960 роках, тобто в період забудови домоволодіння номер сім по вулиці Садова у с. Чернеччина Краснопільського району Сумської області та належить [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно даних архівного витягу особового рахунку № 80 погосподарських книг № 1 за 2006-2010 роки /копія ас 23/ [PERSON] значиться власником будинку по вулиці Садова будинок номер сім в селі Чернеччина Краснопільського району Сумської області. За інформації Чернеччинської сільської ради житловий будинок за адресою: с. Чернеччина, вул. Садова, 7 значиться за померлим 18.08.2008 [PERSON] на підставі рішення виконкому Краснопільської районної ради про оформлення права власності на житлові будинки в сільській місцевості № 258 від 22.12.1988 та додатку № 2 до нього /ас 21, 24-27/. Відповідно до розяснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. У відповідності до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У теперішній час право позивача на спадщину за заповітом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Чернеччинська сільська Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має; інтереси суміжного землекористувача при забудові не порушено. Вартість будівель та споруд відповідно до висновку про вартість майна ТОВ «Консалтингове агентство» «Святозар та партнери» від 14 липня 2017 року станом на 14 липня 2017 року становить 15529,00 грн /ас 30-51/. Згідно технічного паспорту, виготовленого 30 червня 2017 року ДП «Регіональна агенція технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Ініціатива», житловий будинок, розташований за адресою: село Чернеччина, вулиця Садова, будинок номер сім Краснопільського району Сумської області складається з житлового будинку літера А-1 за планом, 1922/1960 року побудови, з прибудовою літера а за планом, 1988 року побудови та з прибудовою літера а1 за планом, 1988 року побудови загальною площею 58.2 кв. м., житловою площею 39.5 кв. м., та на господарські будівлі: гараж-сарай літера Б за планом, 1978 року побудови, тамбур літера б за планом, 1978 року побудови, погріб літера п/г за планом, 1978 року побудови, погріб літера В за планом, 1978 року побудови, вбиральню літера Г за планом, 1978 року побудови, сарай літера Е за планом, 1989 року побудови, навіс літера Ж за планом, 1978 року побудови, навіс літера З за планом, 1990 року побудови, ганок літера га за планом, огорожу № 1-3 за планом/копія ас 14-18/. На даний час право позивача на спадщину за законом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Чернеччанська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має. Право, яке належало [PERSON] на час відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини. Це право в порядку спадкування перейшло після його смерті до позивача [PERSON], який прийняв спадщину у належний спосіб, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане домоволодіння в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тому його право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Згідно з частиною третьою статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд дійшов висновку, що іншим (крім судового) шляхом захистити право позивача неможливо, тому вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: Сумська область, Краснопільський район, с. Чернеччина, вулиця Садова, будинок номер сім Краснопільського району Сумської області, по праву спадкування за заповітом після померлого 18.08.2008 [PERSON]

Outcome: approved