Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

у січні 2016 року позивачі за первісним позовом звернулися до суду із позовом та просять зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом виселення та зняття з реєстрації в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 06.05.2006 року по 31.10.2012 року. З дозволу [PERSON], як член його сімї, 23.02.2007 року відповідач [PERSON] була вселена та зареєстрована разом з малолітньою дитиною [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яка належить на праві спільної сумісної власності позивачам. Оскільки відповідач з часу розірвання шлюбу втратила родинні відносини із позивачами, останні бажають продати дане житло, а відповідач протиправно продовжує проживати у ньому, комунальні платежі не сплачує, звільнити квартиру у добровільному порядку не бажає. 01.04.2016 року [PERSON] подано зустрічний позов, яка діє одночасно в інтересах малолітньої [PERSON], в якому вона просить визнати за нею та дитиною право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 14 у будинку № 22 в корп. 2 по вул. Героїв Сталінграду в м.Полтаві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що із 23.10.2007 року позивач як член сімї відповідача [PERSON] разом із малолітньою дитиною була зареєстрована у вказаній вище квартирі. Після розірвання шлюбу з останнім вона продовжила проживати у квартирі, оскільки іншого житла не має. Нею проводяться роботи, повязані з доглядом за житлом, сплатою комунальних платежів. Відповідач [PERSON] намагається виселити її із займаного жилого приміщення, однак вважає що право користування ним набуто нею та дитиною законно. У судовому засіданні представник позивачів за первісним позовом [PERSON] та позивач [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Вимоги по зустрічному позову не визнали, просили в їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Первісний позов просили залишити без задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази\~ встановив наступне: згідно свідоцтва про право власності на житло від 07.08.2000 року квартира № 14 , що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Героїв Сталінграду, 22, корп. 2 належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с.6). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 31.10.2012 року шлюб, зареєстрований 06.05.2006 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її серії І-КЕ №034533, виданого 09.10.2006 року Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а.с.47). 22.08.2014 [PERSON] направлено [PERSON] листа, в якому запропоновано добровільно звільнити у строк до 01.09.2014 року вказану вище квартиру з підстав її подальшого продажу. (а.с.8). Із наданого суду попереднього договору до договору купівлі-продажу від 02.11.2015 року, [PERSON] та [PERSON] зобовязуються у майбутньому в строк до 30.04.2016 року укласти договорі купівлі-продажу (основний договір) 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], обєкт -1/3 частка вказаної квартири. (а.с.5). З довідки № [NUMBER] «ЖЕО № 2» вбачається, що у квартирі № 14 за адресою: м. Полтава, вул. Героїв Сталінграду, 22, к.2 зареєстровані: -[PERSON], [INFO] - син; -[PERSON],[INFO] - невістка; --[PERSON],[INFO] онука; -[PERSON],[INFO] власник (а.с.33). Відповідно до\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України\~визначено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1\~ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ч. 3\~ст. 47 Конституції України). Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4\~ст. 9 ЖК УРСР). Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (ч. 2\~ст. 156 ЖК УРСР). До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 ЖК УРСР\~(до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Встановлено, що позивач вселилася до спірної квартири, як член сім'ї власника квартири, проте відповідачі за зустрічним позовом посилаються на фактичне припинення між ними сімейних відносин, а тому суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Частиною 1\~ст. 29 ЦК України\~встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ч. 4\~ст. 29 ЦК України). В силу ч.1\~ст.109 ЖК УРСР\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи суд приймає до уваги, що з 31.02.2007 року [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] вселилися та зареєстровані у вказаній вище квартирі зі згоди співвласника [PERSON] та інших її співвласників як члени їх сімї. При цьому у даному житлі живуть систематично, не виїжджали із нього. З огляду на положення ч. 4 ст. 156 ЖК України згідно якої припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права користування займаним приміщенням, позивач не позбавлена права користування квартирою. Окрім цього, слід прийняти до уваги, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 31.10.2012 року після розірвання шлюбу дитину [PERSON] залишено проживати разом з матірю [PERSON] Таким чином, вимоги позивача щодо виселення [PERSON] із квартири, не відповідають інтересам дитини, оскільки згідно вказаного вище рішення суду місце проживання останньої визначено з матірю. За таких обставин, суд вважає, що первісний позов до задоволення не підлягає, а вимоги по зустрічному позову необхідно задовольнити. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів за зустрічним позовом на користь позивача по зустрічному позову [PERSON] підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі по 183 грн. 73 коп. з кожного. \~\~\~\~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved