Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №МL 702/727/2008. Згідно з кредитним договором банк надав [PERSON] кредит в сумі 79603,35 швейцарський франк у строк до 06 березня 2037 року. З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед банком за вказаним кредитним договором 06.03.2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки №PМL 702/727/2008, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності. 12.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н та договір про відступлення права вимоги б/н, відповідно до умов яких до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаними договорами. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 24.02.2015 року, з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором №МL 702/727/2008 по тілу кредиту в сумі 80\~931, 83 швейцарський франк, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.01.2015 року складає 1\~493\~385, 04 гривень, по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 7599, 73 швейцарський франк, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.01.2015 року складає 140\~233,12 грн.; пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 5\~962\~706.04 грн. На сьогодні рішення Дзержинського районного суду міста Харкова про стягнення з [PERSON] суми боргу за кредитним договором № МL702/727/2008 не виконано. 03.10.2013 року державним виконавцем Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження стосовно звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS]. Проте відповідно до даних з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на даний момент винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а фактичні вимоги кредитора залишаються не задоволеними. З вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звертається після вирішення вимоги про виконання основного зобовязання, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю \~«ОТП Факторинг Україна» - в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу за відсутністю представника позивача. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином \~та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 06.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №МL 702/727/2008 (а. с. 11-19). Згідно з кредитним договором банк надав [PERSON] кредит в сумі 79603, 35 швейцарський франк у строк до 06 березня 2037 року. З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед банком за вказаним кредитним договором 06.03.2008 року між банком та [PERSON], був укладений договір іпотеки (майнової поруки) №PМL 702/727/2008 (а. с. 20-25). Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 06 березня 2008 за реєстровим №741 (а. с. 28-29) і який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 06 березня 2008 року, 15 годин 55 хвилин, реєстраційний №2741728, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №5560200, виданий приватним нотаріусом харківського міського нотаріального округу [PERSON] (а. с. 30) 12.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір про відступлення права вимоги б/н, відповідно до умов вищевказаних договорів до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаними договорами (а. с. 39-40). Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Статтею 514 цього ж кодексу встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Отже, до позивача перейшли усі права банку щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором та договором іпотеки. Пунктом 1.1. частини №2 кредитного договору МL 702/727/2008 сторони погодили його предмет, відповідно до якого в порядку, передбаченому договором банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у частині №1 договору, а позичальник прийняв кредит та зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у Договорі. Відповідно до пункту 1.4. частини №2 договору за користування кредитом позичальник зобовязався сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, що були визначені договором. Згідно із пунктом 1.5. частини №2 договору повернення відповідної частини кредиту мало здійснюватися позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено договором. У відповідності до п. 3 частини 1 кредитного договору сторони кредитного договору визначили відсоткову ставку, як FIDR+4.49% відсотків річних, де FIDR це процентна ставка по строковим депозитам фізичних осіб в гривні, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою відсотків після закінчення строку дії депозитного договору. Інформація щодо розміру ставки FIDR (в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку може змінюватись) розміщується на сайті банку www.otpbank.com.ua, а також в приміщеннях банку на інформаційних стендах. Як встановлено пунктом 1.7.2 договору банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебатування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними у кредитній заявці позичальника, зменшених на утриману комісію банку у відповідності до тарифів та умов цього договору. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього Траншу, якщо інше не передбачено цим договором. Проте, [PERSON] умови договору не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 24.02.2015 року, з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором №МL 702/727/2008 по тілу кредиту в сумі 80\~931, 83 швейцарський франк, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.01.2015 року складає 1\~493\~385, 04 гривень, по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 7599, 73 швейцарський франк, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.01.2015 року складає 140\~233,12 грн.; пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 5\~962\~706.04 грн. (а. с. 47-48) На сьогодні рішення Дзержинського районного суду міста Харкова про стягнення з [PERSON] суми боргу за кредитним договором № МL702/727/2008 не виконано. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. 03.10.2013 року державним виконавцем Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження стосовно звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] (а. с. 51). Але відповідно до даних, отриманих з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на даний момент лише винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а фактичні вимоги кредитора залишаються не задоволеними. Відповідно до пункту 3.1. Опис предмета іпотеки: предметом іпотеки за цим договором є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 06 березня 2008 за реєстровим №741 (а. с. 28-29) і який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 06 березня 2008 року, 15 годин 55 хвилин, реєстраційний №2741728, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №5560200, виданий приватним нотаріусом харківського міського нотаріального округу [PERSON] (а. с. 30) Відповідно до п.3.2. Склад предмета іпотеки: предмет іпотеки складається з: двокімнатна ізольована квартира пятиповерхового житлового будинку загальною площею 44,7 кв. м, житловою площею 27,8 кв. м., що розташована за адресою [ADDRESS]. Згідно з [PERSON] підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 17486382 від 24.01.2008 року (реєстраційний номер 19017894) , номер запису; №П-1-40460 в книзі 1, загальна вартість відчужуваної квартири становить 16\~214,00 гривень 00 копійок. Відповідно до п. 4.4. Оцінка предмета іпотеки: вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем та становить 451 470 гривень, що за курсом НБУ на дату укладання цього договору становить 92994,58 швейцарький франк (1 CHF = 4,854799 грн.). Згідно із частиною 1\~статті 589 Цивільного кодексу України,\~в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (чч. 1, 2 ст. 590 ЦК України). Відповідно до статті 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Згідно статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель, а в нашому випадку позивач, має право звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Відповідно до пункту 6.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати боржником позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення відповідачем будь-якого із зобовязань за ст. 5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України. За рахунок предмета іпотеки позивач може задовольнити всі боргові зобовязання, не сплачені відповідачем, і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням відповідачем його зобовязань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених позивачем у звязку із реалізацією його права (п.6.1 іпотечного договору). Позовні вимоги в частині звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки ґрунтуються на положеннях Закону України «Про іпотеку». Відповідно статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель, яким є позивач, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду. Відповідно до статті 7 Закону, за рахунок іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимоги за основним зобовязанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, збитків, завданих порушенням основного зобовязання чи умов іпотечного договору та ін. Відповідно до пункту 6.2 договору іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати Боржником (Відповідачем) Позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення відповідачем будь-якого із зобовязань за ст.5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України. За рахунок предмета іпотеки позивач може задовольнити всі боргові зобовязання, не сплачені відповідачем, і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням відповідачем його зобовязань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених позивачем у звязку із реалізацією його права (п.6.1 іпотечного договору). Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель має право звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Приписами статті 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» встановлено, що позивач має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем або продати від свого імені, якщо це передбачено іпотечним договором, або іпотекодержатель та іпотекодавець досягли відповідної згоди шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки іпотекодержателя. Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» договором про задоволення також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, яке визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Пунктом 6.4 договору іпотеки передбачено, що позивач має право застосувати спосіб позасудового врегулювання в порядку, передбаченому чинним законодавством України, у тому числі згідно зі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобовязаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця. Відповідно до частини 5 статті 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином, позивач має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Відповідно до статті 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на\~ користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~ судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved