Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя між ними не склалося. Тому, за спільною домовленістю вирішили припинити шлюбні відносини, так як не бажають перебувати у шлюбі. Крім того, заявники дійшли згоди щодо проживання, умов виховання та утримання спільної доньки. На підставі викладеного, просили розірвати між ними шлюб. Ухвалою суду від 08.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судовому засіданні заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] - адвокат Кісілевич О.М. вимоги заяви підтримали у повному обсязі та просили суд х задовольнити. Як передбачено ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення заявника [PERSON] та представника заявника [PERSON] , дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе вимоги заяви задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що заявники зареєстрували шлюб 21.11.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1469 від 21.11.2009 року(а.с. 8). Заявники мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Як зазначили заявники при зверненні до суду, вони дійшли згоди щодо розірвання шлюбу та відсутністю наміру його продовжувати. За приписами ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України. При цьому, згідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, і справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Разом з тим, положеннями ч.ч. 1,2 ст. 109 СК України визначено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як встановлено у судовому засіданні, 31.07.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] та було укладено Договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні та Шлюбний договір (укладений у шлюбі) (а.с. 9-11). За умовами зазначених договорів, заявники визначили, що місцем поживання дитини після розірвання шлюбу - місце проживання матері, встановили обов`язок обох батьків виховувати дитину та обов`язок батька сплачувати аліменти у визначеному розмірі, а також брати участь у вихованні дитини; врегулювали взаємні майнові права і обов`язки. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Частиною ж 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Під час розгляду справи за даною заявою не було встановлено обставин, які б свідчили про порушення інтересів заявників чи спільної дитини та можливість збереження шлюбу між заявниками. За положеннями ч. 4 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене,

Outcome: approved