Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 79334 грн. 80 коп. - заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 25.10.2004, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7950 грн. 33 коп., в тому числі: 7950 грн. 33 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2857 грн. 64 коп. - відсотки за ст.625 та 68526 грн. 83 коп. - пені. При цьому посилається на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 25.10.2004, згідно з якою їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, визначеному Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано у користування кредитну картку. У порушення умов договору відповідач не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, відсотки та пеню на загальну суму 79334 грн. 80 коп., а також судовий збір у розмірі 2102 грн.. Ухвалою від 16.09.2020 відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Ухвалою від 26.10.2020 відкладено судове засідання на 03.12.2020 в зв`язку з не направленням відповідачу копій ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками через відсутність у суду знаків поштової оплати для відправлення поштової кореспонденції. В зв`язку зайнятістю судді в іншому провадженні судове засідання 03.12.2020 не відбулось. 27.01.2021 до суду повернувся конверт з копіями ухвали від 16.09.2020 і позовної заяви з додатками, що направлялись відповідачу на адресу її реєстрації, із відміткою пошти про причини їх невручення: адресат відсутній за вказаною адресою. Ухвалою від 02.02.2021 розгляд справи відкладено на 17.03.2021 для повторного повідомлення відповідача про судове засідання. Ухвалою від 17.03.2021 розгляд справи відкладено на 23.04.2021у зв`язку з відсутністю у суду доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи. 01.04.2021 до суду повернувся конверт із судовою повісткою, що направлялась відповідачу, з відміткою про причини її невручення: адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. За вимогами п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Оскільки судова повістка надсилалась відповідачу за її зареєстрованим місцем проживання, та враховуючи, що відповідач не повідомила суд про зміну адреси проживання, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд доходить висновку, що остання була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила, відзиву, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. З урахуванням викладених обставин, судом за згодою представника позивача, висловленою у позовній заяві, 23.04.2021 постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав і обов`язків Закритого акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав і обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ПриваБанк», про що зазначено у п. 2 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (копія, а.с.33-34). [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) звернулась до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала договір №SAMDN0300001413403 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти від 25 жовтня 2004 року (копія, а.с.16). Відповідно до розділу І даного договору (Предмет договору), для виконання операцій, у розмірі платіжного ліміту Клієнт або його довірена особа використовують Карту як засіб для безготівкових розрахунків товари (послуги), в т.ч. за допомогою Інтернет, для перерахування коштів із Картрахунку на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання грошових коштів у касах банків фінансових установ, через банкомати і для здійснення інших операцій, визначених сторонами, для чого Банк відкриває Клієнту картковий рахунок (далі - Картрахунок) і видає Платіжну карту (далі - Карта): Тип карти - VISA, вид Карти - особиста, міжнародна, термін дії Карти - два роки, Валюта Картрахунку - Кредитний ліміт «Фінансовий фіксований» у сумі 2700,00 грн.. Базова відсоткова ставка по кредитному ліміту на момент укладення договору - 3% в місяць із розрахунку 360 днів у році. Протягом 30 днів із моменту виникнення заборгованості відсотки нараховуються виходячи з їх ставки 0,01% річних. Строк дії Кредитного ліміту - відповідає строку дії картки. В даному договорі погоджено 25.10.2004 відкрити рахунок № [NUMBER] , але умови відповідальності щодо сплати неустойки, пені та штрафів у ньому відсутні. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і правила надання банківських послуг, а також накази про внесення змін у договірну базу по платіжним картам, договірну базу по споживчому кредитуванню і в депозитні договори (у частині погашення заборгованості за рахунок депозитів (а.с.17, 18-23, 24-27). Відповідно до Довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 25.10.2004, термін дії 10/12; № [NUMBER] дата відкриття 23.11.2012, термін дії 08/16 та № [NUMBER] , дата відкриття 23.11.2012, термін дії 11/16 (а.с.14). З Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] (договір б/н) вбачається, що 06.12.2014 відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] і встановлено кредитний ліміт 2700 грн. За період з 11.02.2009 по 31.07.2018 відбувалось збільшення та зменшення кредитного ліміту, зокрема 11.02.2009 зменшено кредитний ліміт до 2000 грн., а 16.06.2009 до 1700 грн. та 08.07.12 і 02.08.2013 збільшено кредитний ліміт до 4000 грн. і 8000 грн. відповідно, а 31.07.2018 зменшено до 0,00 грн. (а.с.15). З виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 06.12.2004 по 01.03.2020 вбачається, що з 06.12.2004 розпочався рух коштів по кредитній картці № [NUMBER] із встановленням на неї кредитного ліміту в сумі 2700 грн., остання операція здійснена відповідачем 13.06.2019 шляхом погашення заборгованості на суму 200 грн. (а.с. 35-42). На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав також розрахунки заборгованості за договором №б/н від 25.10.2004, згідно з якими станом на 31.08.2015 заборгованість відповідача складала 7823 грн. 51 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 7581 грн. 14 коп., заборгованість за процентами - 242 грн. 37 коп. (а.с.5-9). Станом на 30.09.2019 заборгованість відповідача складала 76477 грн. 16 коп., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 7950 грн. 33 коп., пеня за прострочене зобов`язання - 68226 грн. 83 коп., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 300 грн. (а.с.10-12). Станом на 14.06.2020 заборгованість відповідача складає 79334 грн. 80 коп., з яких: 7950 грн. 33 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2857 грн. 64 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 та 68526 грн. 83 коп. - пені (а.с.13). Таким чином, відповідач, користуючись кредитним рахунком здійснювала погашення кредиту, однак робила це не своєчасно та не в повному обсязі, що знайшло своє відображення у вказаному розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Остання сплата заборгованості на суму 200 грн. 00 коп. була здійснена нею 13.06.2019. Підставою позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного 25.10.2004, та стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками відповідно до ст.625 ЦК України та пені. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При укладанні Договору сторони керувались частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Вирішуючи вимогу в частині повернення тіла кредиту, суд враховує наступне. Беручи до уваги договір від 25.10.2004 та виходячи з положень ст.ст.626, 628, 1046 ЦК України, суд встановив, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір позики, за узгодженими умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти, а остання зобов`язалась повернути позикодавцеві таку ж їх суму. При цьому, укладений між сторонами договір від 25.10.2004 діє необмежений період часу, тобто не містить строку повернення кредиту (користування ним). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що строк повернення отриманих грошових коштів сторонами у договорі не встановлено, зобов`язання з їх повернення виникає у відповідача протягом строку, визначеного законом, з дня пред`явлення позивачем вимоги про це, тобто у даній справі - з дня пред`явлення позову. Надані позивачем вищевказані розрахунки заборгованості відповідача містять відомості про витрати клієнтом кредитних коштів та про суми погашення за наданим кредитом, з якого вбачається, що за період з 24.09.2015 по 13.06.2019 нею повертались позичені кошти, але не в повному обсязі і її заборгованість станом на 14.06.2020 за тілом кредиту (простроченим) складає 7950 грн.33 коп. Тому, виходячи з положень ст.1049 ЦК України, суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої частини позики у вищезазначеній сумі. Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 25.10.2004 відповідача [PERSON] станом на 14.06.2020 за період із 01.10.2019 по 14.06.2020 містить відомості про відсутність витрат та внесених сум на погашення заборгованості відповідачем, проте в ньому зазначено суми нарахованих відсотків на прострочений кредит згідно зі ст.625 виходячи із процентної ставки 86,40 річних. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із вказаного вище розрахунку заборгованості відсотки, нараховані їй відповідно до ст.625 ЦК України у зв`язку з несвоєчасним погашенням відсотків по кредиту, складають 2857 грн. 64 коп.. Разом з тим, з даного розрахунку вбачається, що за період з 01.10.2019 по 14.06.2020 позичальнику проценти за кредитом, відсотки на заборгованість за кредитом при порушенні умов кредитування, відсотки за прострочений кредит не нараховувались, загальне сальдо за нарахованими відсотками на будь-яку дату з цього періоду дорівнює 0. Отже, будь-які правові підстави для нарахування коштів відповідно до ст.625 ЦК України як відповідальності за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту за цей період відсутні. Також позивачем не надано жодного доказу, що змінивши умови кредитування, в тому числі щодо нарахування відсотків на підставі ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі, встановленому Банком, він повідомив про це боржника, а останній погодився з таким розміром. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У договорі від 25.10.2004 пеня, її розмір, порядок нарахування не зазначені. Заявляючи позовні вимоги про погашення кредиту позивач посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частини спірного договору. При цьому доказів на підтвердження того, що саме з цим Витягом з Умов та правил відповідач ознайомилась і погодилась, підписуючи договір №SAMDN0300001413403 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти від 25 жовтня 2004 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати пені та саме у зазначеному в цих документах розмірі, що додані банком до позовної заяви, не доведено. Правила частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України до спірних відносин застосуванню не підлягають, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.10.2004) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25.08.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, найбільш сприятливих для задоволення позову. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частин 2-4 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем, що саме з наданими ним Умовами та правилами відповідач ознайомилась при підписанні договору , суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 71384 грн. 47 коп. (2857 грн. 64 коп. - заборгованості за відсотками нарахованими за ст.625 ЦК України та 68526 грн. 83 коп. - пені станом на 14.06.2020), а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту по кредитному договору № б/н від 25.10.2004 у розмірі 7950 грн. 33 коп.. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на суму 7950 грн. 33 коп. - заборгованості за кредитом, відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню (пропорційно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 210 грн. 65 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial