Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися у суд із указаним позовом та просили виселити з квартири [ADDRESS], [PERSON] Вимоги обґрунтували тим, що їм належить на праві приватної власності по 3/8 частини указаної квартири, решта - 2/8 частини, квартири успадковано [PERSON], проте спадкові права ним не оформлено. Відповідач [PERSON] самовільно вселився в квартиру, витрати з утримання якої не несе. Судом залучено до участі у справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] - [PERSON], підтримали заявлений позов у повному обсязі та пояснили, що квартира [ADDRESS] успадкована позивачами і третьою особою [PERSON] після [PERSON] і [PERSON] Після смерті останніх відповідач [PERSON], який є сином третьої особи, самовільно вселився в квартиру. Позивачі доступу до квартири не мають і своє право власності на нерухоме майно реалізувати не можуть. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що у вказаній квартирі не проживає близько восьми місяців, хоча приходить у квартиру, частково оплачує комунальні послуги. Доступ до квартири мають тільки він і його батько [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, направив представника. Представник відповідача і третьої особи [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що відповідач [PERSON] і третя особа [PERSON] проживали у вказаній квартирі ще за життя подружжя [PERSON]. Після смерті останніх відповідач постійно в квартирі не проживає, але користується нею зі згоди свого батька [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд відмовив у задоволенні позову з таких підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] Волинської області належить позивачам [PERSON], [PERSON] і третій особі [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] Позивачі оформили право власності на належні їм по 3/8 частини квартири кожній, провели державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Третя особа належні йому 2/8 частини квартири не оформив. Вказані обставини стверджуються рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2014 року (яким встановлено частку [PERSON] у вказаній квартирі (2/8) та визнано за [PERSON], [PERSON] по 3/8 частини цієї ж квартири), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що наявні у матеріалах справи. Третя особа [PERSON], незважаючи на те, що на час розгляду справи судом не оформив спадкових прав на квартиру, з урахуванням положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України, які визначають належність спадкоємцеві спадщини з часу її відкриття, має право на належні йому 2/8 частини квартири у тій же мірі, що й позивачі на 6/8 частини цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Позивачами заявлено вимогу про виселення із квартири [ADDRESS] відповідача [PERSON] У вказаній квартирі ні відповідач, ні позивачі не зареєстровані, останні в ній не проживають. Вирішення питання про наявність правових підстав для виселення особи із житлового будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про правомірність набуття права користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, від ставлення до своїх обов'язків по утриманню житла, а також відношення до прав та свобод інших співмешканців. Сторонами визнано та вбачається з копії свідоцтва про народження, що відповідач [PERSON] є рідним сином третьої особи [PERSON] Представник останнього у судовому засіданні пояснив, що той надав згоду відповідачу [PERSON] на проживання у квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не виключали можливості надання третьою особою такої згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Тобто, ураховуючи вищезазначені норми матеріального права, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] користується і проживає у квартирі зі згоди одного із її співвласників, вимоги позивачів про його виселення з підстав незаконності вселення у житло безпідставні. Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника квартири може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Такими випадками є: систематичне руйнування чи псування жилого приміщення цими особами, використання його не за призначенням, систематичне порушення правил співжиття, що унеможливлює проживання із ними в одній квартирі інших осіб. Стороною позивача не наведено передбачених цією нормою закону обставин, які слугують підставою виселення [PERSON] як члена сім'ї співвласника квартири [PERSON], і у ході розгляду справи таких не встановлено. З таких підстав позовні вимоги про виселення задоволенню не підлягають. На доводи представника відповідача і третьої особи про те, що відповідач не проживає у квартирі, а лише користується нею, тому й не може бути виселеним тільки з цих підстав, слід зазначити наступне. Квартира є ізольованим помешканням в житловому будинку, основне призначення якої - тимчасове або постійне проживання фізичної особи. Позбавлення права проживання у житлі виключає й можливість користування ним. Власник квартири має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права розпоряджання своїм майном, в тому числі, шляхом виселення осіб, які, на його думку, неправомірно користуються цим майном. На підставі ст. ст. 319, 383, 391, 405, 1268 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК УРСР,

Outcome: dismissed