Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування фіктивним та недійсним, скасування державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 29 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 2/3 частин квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Р.О. Позивачу стало відомо про цей договір дарування під час розгляду апеляційної скарги в Дніпровському апеляційному суді 15 січня 2019 року. Позивач вважає, що даний договір дарування не відповідає вимогам ст.ст.202, 203 ЦК України. Так, вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року [PERSON] визнано винним у тому, що він 27 червня 2017 року близько 17 годин 10 хвилин, маючи дозвіл на керування транспортними засобами виключно з ручним керуванням, керуючи автомобілем марки «Nissan Maxima» з реєстраційним номерним знаком [NUMBER] , не переобладнаним під ручне керування рухався зі швидкістю близько 80 км/год, по проїзній частині Центрального мосту («Новий міст»), на якій швидкість руху обмежена до 40 км/год дорожнім знаком 3.29, зі сторони вулиці Глинки в напрямку пр. Слобожанський в м. Дніпро. Під час руху по проїзній частині Центрального мосту, поблизу електричної опори №34, [PERSON] , маючи об`єктивну можливість виявити пішохода доньку позивача [PERSON] , яка рухалася з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля «Nissan Maxima», не вжив своєчасно заходів щодо зменшення швидкості та застосування своєчасного екстреного гальмування, у результаті чого скоїв наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на доньку позивача [PERSON] . Спричинені [PERSON] внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення. Отриманні травми потягли за собою смерть [PERSON] , про що інформація була поширена в інтернеті на багатьох сайтах та по телебаченню 29 червня 2017 року, а про ДТП 27 червня 2019 року. [PERSON] , усвідомлюючи, що вказана ДТП сталася з його вини, а також те, що він має нести відповідальність за завдану внаслідок ДТП матеріальну та моральну шкоду перед позивачем та її чоловіком [PERSON] вчинив дії, спрямовані на погіршення свого майнового стану. Так, [PERSON] після двох днів після ДТП (27 червня 2017 року) і на наступний день після смерті доньки позивача [PERSON] (28 червня 2017 року) уклав зі своїм сином [PERSON] договір дарування на 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90809398 від 29.06.2017 15:35:03 чітко видно, що номер запису про право власності №21154958 внесено в реєстр 29.06.2017 15:23:17, після того як усім вже було відомо про смерть [PERSON] через мережу Інтернет та з новин по телебаченню. Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2017 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням керування транспортними засобами строком на 3 роки. Під час розгляду кримінальної справи [PERSON] визнав себе винним. На теперішній час в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, сума позову складає 5\~149\~238,53 грн. Позивач вважає, що зазначений договір дарування є фіктивним. Так, [PERSON] передбачав негативні наслідки для себе у випадку виконання в майбутньому судового рішення шляхом звернення стягнення на 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а тому і вирішив провести фіктивне відчуження нерухомого майна. Крім того, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а зареєстрованим місцем проживання обдарованого [PERSON] є м. Київ. Оскільки договір дарування суперечить вимогам ст.ст.202, 203, 215, 234 ЦК України, позивач просила суд визнати недійсним договір дарування №556 від 29 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Р.О.; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 21154958, дата та час реєстрації 29.06.2017 15:23:17 на [PERSON] , повернути сторони у первинний стан реєстрації права власності на 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] та поновлення реєстрації права власності за [PERSON] (а.с.1-4 т.1) Відповідач [PERSON] , не погодившись із позовними вимогами, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , за договором дарування від 29.06.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Р.О., та зареєстрований в реєстрі за №566, а також стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати (а.с.188-190 т.1). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2019 року дану цивільну справу передано по підсудності Амур-Нижньодніпровському районному суду м. Дніпропетровська (а.с.39-40 т.1). Ухвалою від 15 квітня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі і визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.45 т.1). Ухвалою від 19 квітня 2019 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] (а.с.70 т.1). Ухвалою суду від 26 квітня 2019 року виправлено описку в ухвалі від 19 квітня 2019 року (а.с.80 т.1). Ухвалою суду від 05 червня 2019 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Р.О. (49000, м. Дніпро, пр-т Д. Яворницького, буд. 69/9) належним чином завірені: копію нотаріальної справи по посвідченню договору дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS] , серія та номер 556, виданий 29.06.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; копію реєстраційної справи щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] (а.с.109 т.1). Ухвалою суду від 12 липня 2019 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , де третя особа [PERSON] , про визнання права власності, об`єднавши їх в одне провадження (а.с.241 т.1). Ухвалою суду від 16 серпня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.84 т.2). 31 жовтня та 15 листопада 2019 року справа розглянута по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила задовольнити первісний позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Крім того, у судових дебатах просила суд врахувати порушення допущені при посвідченні договору дарування, а також ту обставину, що свідок [PERSON] та [PERSON] давно знайомі і, на переконання позивача, договір на проведення незалежної оцінки №56/17 від 12.06.2017 та звіт про оцінку вартості нерухомого майна станом на 14 червня 2017 року були зроблені заднім числом. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити, підтримавши наданий відзив на зустрічний позов (а.с.1-6 т.2). Представники позивача адвокати Міхель І.О., Мироненко В.В [PERSON] , кожен окремо, первісний позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити, з підстав його фіктивності і наданих суду доказів. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити, як необґрунтованого. Представник відповідача [PERSON] адвокат Шапарьков Д.Є. проти первісного позову заперечував, оскільки стороною первісного позивача не доведено фіктивність договору дарування, укладеного 29 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] У [PERSON] намір подарувати частину квартири виник до ДТП, у зв`язку з чим він консультувався у нотаріуса, про що останній повідомив суд під час допиту в якості свідка, а 12.06.2017, також ще до ДТП, [PERSON] уклав договір про проведення незалежної оцінки, і коли незалежна оцінка була виконана, 29.06.2017 було укладено спірний договір. Зустрічний позов підтримав та просив задовольнити (а.с.119 т.1). Представник відповідача [PERSON] адвокат Червона Т.М. проти первісного позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на те, що фіктивність правочину стороною позивача за первісним позовом не доведено. [PERSON] мав намір подарувати частину квартири [PERSON] ще до ДТП, про що підтвердили у судовому засіданні допитані свідки. Договір дарування укладено 29 червня 2017 року з дотриманням чинного законодавства. Зустрічний позов підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши його подання тим, що первісний позов [PERSON] ставить під сумнів право власності [PERSON] , первісний позивач не визнає права власності останнього, а тому просила зустрічний позов задовольнити, посилаючись також на обставини, викладені у його обґрунтування. Вислухавши позивача [PERSON] , представників позивача, представників відповідачів [PERSON] , [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27 червня 2019 року близько 17 годин 10 хвилин водій [PERSON] , який має дозвіл на керування транспортними засобами виключно з ручним керуванням, керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Maxima» з реєстраційним номерним знаком « [NUMBER] 0516 [NUMBER] », не переобладнаним під ручне керування, рухався зі швидкістю близько 80 км/год, по проїзній частині Центрального мосту («Новий міст»), на якій швидкість руху обмежена до 40 км/год дорожнім знаком 3.29, зі сторони вулиці Глинки в напрямку пр. Слобожанський в м. Дніпро. Під час руху по проїзній частині Центрального мосту, поблизу електричної опори №34, [PERSON] , маючи об`єктивну можливість виявити пішохода доньку позивача [PERSON] , яка рухалася з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля «Nissan Maxima», не вжив своєчасно заходів щодо зменшення швидкості та застосування своєчасного екстреного гальмування, у результаті чого скоїв наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на пішохода [PERSON] . Дані обставини встановлено вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року. Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2017 [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено [PERSON] від відбування призначеного за цим вироком основного та додаткового покарання, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] (а.с.17-22 т.1). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року в частині цивільного позову скасовано і повернуто справу до суду першої інстанції для розгляду її в порядку цивільного судочинства (а.с.23-25 т.1). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду\~в кримінальному\~провадженні,\~ухвала про\~закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 29 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Р.О. та зареєстрованого у реєстрі за №556 (а.с.5,6 т.1). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно\~статті 717 цього Кодексу\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п`ятої\~статті 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту\~статті 234 ЦК України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторони не вчиняють жодних дій на виконання такого правочину, суд має ухвалити рішення про визнання правочину недійсним без застосування жодних наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань за договором; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої\~статті 203 ЦК України, що за правилами\~статті 215 цього Кодексу\~є підставою для визнання його недійсним відповідно до\~статті 234 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 29 червня 2017 року, тобто через два дні після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з його вини і яка призвела до смерті потерпілої [PERSON] , подарував 2/3 частин квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності, своєму синові [PERSON] . При цьому, суд вважає, що договір дарування, який є безвідплатним та укладено між близькими родичами, не був спрямований на настання реальних правових наслідків, обумовлених спірним правочином. Так, обдарований [PERSON] , будучи сином [PERSON] , не міг не знати про дорожньо-транспорту пригоду, яка сталася 27 червня 2017 року з вини його батька і в результаті якої загинула дитина. Крім того, на думку суду не відбулася передача подарованого майна від [PERSON] до [PERSON] , оскільки договір укладено 29 червня 2017 року, проте, обдарований [PERSON] лише 04 січня 2019 року був зареєстрований у квартирі, яку отримав у дар (а.с.191-192, 238 т.1). Дана обставина також підтверджується тим, що подаючи апеляційну скаргу на ухвалу судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2018 по цивільній справі №199/3654/18 про забезпечення позову, [PERSON] зазначає місце свого проживання [ADDRESS] (а.с.30-31 т.1). Доказів того, що [PERSON] фактично за договором дарування від 29 червня 2017 року отримав у дар 2/3 частини квартири, весь час утримував свою власність, користувався нею, суду не надано. Крім того, місцем проживання дарувальника [PERSON] залишилася спірна квартира. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] суду показав, що дійсно в червні 2017 року [PERSON] звернувся до нього з приводу консультації для укладення договору дарування, який 29 червня 2019 року було укладено. При цьому свідок не заперечував, що з КП «ДМБТІ» ДОР» не було витребувано підтвердження права власності [PERSON] , надано довідку про склад сім`ї ОСББ, тоді як рішенням Дніпровської міської ради від 24 листопада 2016 року №546 «Про затвердження Порядку видачі довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб» (з наступними змінами) визначено уповноваженим органом з видачі довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про що, як зазначив свідок, він не знав. Свідок [PERSON] \~суду показала,\~що 12.06.2017\~між нею\~та [PERSON] \~було укладено\~договір №56/17\~про проведення\~незалежної оцінки,\~оскільки вона\~була загружена\~сімейними ділами\~(весілля\~доньки),\~то домовилася\~з [PERSON] \~на кінець\~червня 2017\~року. Оцінку було складено 29.06.2017, і в цей же день вона передала звіт про оцінку [PERSON] . Договір з [PERSON] укладався не задніми датами, а саме 12.06.2017, вона виїжджала на квартиру, дату вона не пам`ятає, і склала звіт. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ»), стаття 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна. Законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності, в тому числі і тоді, коли йдеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності. Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного особі суб`єктивного права, а також їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Пунктом 6\~статті 3 ЦК України\~до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частин другої-четвертої\~статті 13 ЦК України\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. За наведених обставин суд дійшов висновку, що оспорюваний договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, а спрямований на приховування нерухомого майна, з метою уникнення звернення стягнення на частку цього майна при примусовому виконанні рішення суду про стягнення [PERSON] шкоди, заподіяної його діями при ДТП. За таких обставин, суд вважає, що спірний договір дарування є недійсним, тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та записів про право власності суд приходить до наступного висновку. Як вбачається зі змісту даних Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, запис про державну реєстрацію права власності на 2/3 частин квартири [ADDRESS] , за відповідачем [PERSON] був проведений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Р.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35913747 від 29.06.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1287911512101 (а.с.15-60 т.2). Отже, для реального захисту та відновлення порушених прав позивача необхідно скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та записи про права власності наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки оскаржуваний договір не створив жодних юридичних наслідків, а права та законні інтереси особи можуть бути захищені, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів позивача. Таким чином, з метою реального захисту та відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів позивача наявні правові підстави для повернення сторін правочину [PERSON] та [PERSON] у первісний стан, а також скасування реєстрації права власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] , номер запису у реєстрі про право власності: 21154958, дата та час реєстрації 29.06.2017 15:23:17, проведену на підставі договору дарування 2/3 частин квартири від 29 червня 2017 року та поновити державну реєстрацію права власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] . На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову [PERSON] у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Оскільки позивач за первісним позовом [PERSON] не заявляла вимог щодо розподілу судових витрат, то суд вважає за можливе залишити судові витрати за первісним позовом на рахунок позивача. З урахуванням відмови у задоволенні зустрічного позову, судові витрати слід залишити за позивачем за зустрічним позовом.

Outcome: approved