Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отримання виробничої травми на підприємстві. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 22 грудня 2009 року вона працює у відповідача малярем. 08 серпня 2013 року о 23:00 після отримання завдання від майстра вона приступила до роботи з фарбування критих вагонів, де за технікою безпеки повинні використовуватися площадки, які були в наявності на підприємстві відповідача. 09.09.2014р. о 01:00 години позивачці необхідно було виконати фарбування стелі критого вагону із середини. Для зручності виконання роботи вона використала дерев'яну приставну драбину, із якою під час виконання роботи вона впала та вдарилась правою рукою і головою. Після травмування позивачці згідно довідки МСЕК від 18.12.2013р. була встановлена втрата працездатності - 25%, призначені страхові виплати серед яких відсутня моральна шкода. Вказувала, що внаслідок отриманої травми їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у відчутті фізичного болю, душевних стражданнях, у зв'язку з травмою порушене ведення звичного для нього образу життя, відчуває постійну біль у правому плечі, що впливає на виконання роботи в побуті. Після отриманої травми мучать головні болі, стала знервованою та дратівливою. Доводиться просити допомоги у сторонніх людей. Вимушена фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням її фізичних обмежень, які виникли внаслідок травматизму на виробництві. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює у 25 000 гривень та просить стягнути її із відповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, зазначивши, що основна вина за нещасний випадок лежить на відповідачі, а її вина в нещасному випадку лише супутня. Інвалідності їй встановлено не було. Подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача факт травмування позивачки підтвердив та наявність у цьому вини майстра, проте позовні вимоги не визнав, пославшись на існування також вини позивачки у нещасному випадку та порушення нею правил охорони праці, на не обґрунтування моральної шкоди і завищення заявленої суми вимог, які не відповідають характеру травмування. Зазначив, що після травмування вона відновилася та продовжує працювати на тій же посаді. Представник третьої особи позовні вимоги не визнав, вказавши, що вина відповідача встановлена частково, також є часткова вина позивача, фонд соціального страхування здійснив позивачу передбачені законом виплати та допомоги, заявлена позивачем сума вимог є необґрунтованою, оскільки позивачка продовжує працювати та стан її здоров'я не погіршується. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 27 вересня 2013 року встановлено, що нещасний випадок, який стався 09.09.2013 року на ПАТ «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» з маляром [PERSON], пов'язаний з виробництвом. Особами, дії або бездіяльність яких привели до нещасного випадку, а також які допустили порушення нормативних та законодавчих акті з питань охорони праці - є в.о. змінного майстра цеху №132 [PERSON], маляр, зайнятий на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки цеху №132 - [PERSON] Основною організаційною причиною через яку стався нещасний випадок, згідно пункту 4 Акту форми Н-5, є невиконання в.о. змінного майстра цеху №132 [PERSON] посадових обов'язків, що виразилось у недостатньому контролі за безпечним виконанням роботи, а саме у допуску к експлуатації переносної драбини без башмаків з нековзного матеріалу. Разом з тим супутньою організаційною причиною, через яку стався нещасний випадок, згідно пункту 4 Акту форми Н-5, є порушення технологічного процесу та невиконання вимог інструкції з охорони праці, що виразилось у недбанні про особисту безпеку самою позивачкою. В акті №41, складеним по формі Н-1 від 27 вересня 2013 року про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, зазначено діагноз потерпілого Позивача - закритий перелом великого бугорку та вивих правої плечової кістки. Забиття м'яких тканей голови, поданоневротична гематома лобно- тім'яної області справа. Травма легкого ступеня тяжкості. З акту вбачається, що проведеним розслідуванням встановлені аналогічні обставини та причини нещасного випадку, що і актом Н-5 від 27 вересня 2013 року. Згідно виписного епікризу із історії хвороби №90 позивачка в період з 09.09.2013р. по 18.09.2013р. знаходилась на лікуванні в травматологічному відділенні м/л №9, потім НХВ м/л №5, після чого лікувалася амбулаторно за місцем мешкання. 14.01.2014 року в травматологічному відділенні м/л №1 операція - видалення екзостоза зміщеного б/бугорку правої плечової кістки. В період з 29.01.2014р. по 19.02.2014р. знаходилась на лікуванні в ОВЛ стаціонару м/л №8 з приводу виробничої травми від 09.09.2013р. у вигляді вправленого вивиху головки, зрослого перелому великого бугра правої плечової кістки, ускладненого посттравматичною контрактурою правого плечового суглобу з помірним порушенням функції, больовим синдромом. Згідно довідки Міжрайонної травматологічної МСЕК міста Маріуполя від 18.12.2013р., позивачку первинно було оглянуто та встановлено 25% втрату працездатності в період з 07.12.2013р. по 01.01.2015р., із наступною датою переогляду до 18.12.2014р. Даючи оцінку правовідносинам, що є предметом судового розгляду, суд виходить із наступного. Відповідно до положень статті 3, ч. 4 ст.43, ч. 1 ст. 46 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З урахуванням конституційної значущості життя і здоров'я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, законодавець закріпив за працедавцем обсяг обов'язків для забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та відповідальність за їх можливе невиконання і травмування працівника. Відповідно до ч.2 ст.153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 Кодексу законів про працю України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. В судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю, внаслідок отримання важкої травми ноги позивачеві було заподіяно з вини працівників відповідача, яка є основною організаційною причиною нещасного випадку, що підтверджується наведеним висновками в акті розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 27 вересня 2013р. (пункт 4), а також актом №41, складеним по формі Н-1 від 27 вересня 2013 року. Таким чином, судом встановлено, що умови праці позивачки на ПрАТ «Азовелектросталь» не відповідали вимогам ст.153 КЗпП України, оскільки основними технічними причинами настання нещасного випадку є невиконання посадових обов'язків працівником підприємства відповідача та незабезпечення ним достатнього контролю за безпечним виконанням роботи підлеглими та виконання робітниками вимог нормативних актів з охорони праці. Разом з тим, судом також встановлена супутня часткова вина позивачки в нещасному випадку, який трапився із нею. Пошкодженням здоров'я внаслідок отримання травми плеча, позивачці завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов та фізіологічних здібностей організму, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що у зв'язку з отриманням вказаної травми правого плеча та травми голови, позивачка дійсно вимушена була змінити звичний образ життя - потребував значного медичного лікування та реабілітації, не мала змоги працювати за фахом, втратила 25 % працездатності, обмежена в своїх фізичних можливостях. Також суд враховує, що в результаті нещасного випадку була завдана фізична біль, яка призводила до нервових потрясінь. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачеві моральної шкоди, є акт розслідування нещасного випадку, складений по формі Н-5, а також акт складений по формі Н-1, довідки МСЕК про встановлення втрати працездатності. Суд також при вирішенні спору та визначені глибини моральних страждань і розміру можливої компенсації, приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, де в п.4.1 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З урахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги Позивачки до ПАТ «Азовзагальмаш» про відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок отримання травми плеча та голови, позивачці заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення її особистих немайнових прав, таких як право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Загалом це призвело до порушення її звичайного образу життя, спричинення втрати професійної працездатності, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях позивачки, матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими в ході судового розгляду. Разом з тим, при визначені ступеню вини відповідача в заподіяній позивачці шкоди та обсягах можливої грошової компенсації, судом також враховується наявність часткової супутньої вини самої позивачки в нещасному випадку із нею. З урахуванням цього, враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивачки з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати нею професійної працездатності (25%), суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленого відшкодування та стягнути з Відповідача на користь Позивачки 7 000 гривень, в порядку відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу. Оскільки позивач за положеннями пункту 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому відповідач має сплатити судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн. Крім того, згідно наданого позивачем договору про надання адвокатських послуг від 25.07.2014р., акту приймання-передачі наданих послуг та квитанції від 25.07.2014р. ним були понесені витрати на правову допомогу в загальній сумі 609,00 грн. за послуги, пов'язані із підготовкою та поданням позову до суду. Враховуючи обсяг часу, витраченого адвокатом на надання правових послуг (1,25 години), та положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд вважає їх законними та такими, що мають бути відшкодовані відповідачем. Разом з тим, оскільки позовні вимоги задоволені частково, а частка задоволених вимог від первинно заявлених становить 28% (7000 х 100% / 25000), тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України витрати на правову допомогу також підлягають частковому відшкодуванню відповідачем пропорційно до задоволених вимог в сумі 170,52 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial