Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що відповідачі, які є його сином та онуком, не проживають в квартирі [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності, без поважних причин з 2004 року. Відповідач [PERSON] має свою квартиру по [ADDRESS] , у якій проживає разом з сином [PERSON] . Не сплачує за комунальні послуги, участі в утриманні квартири [ADDRESS] не приймає, не здійснює поточного ремонту. В своїх позовних вимогах позивач просив суд визнати відповідачів, які зареєстровані у його квартирі такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняти їх з реєстрації. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Вовка Є.І. від 13.12.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 16.05.2019 року, після повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, прийнято позов до свого провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзиву та інших заяв з процесуальних питань від нього до суду не надходило. Представники третіх осіб у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації надіслала до суду пояснення, в яких позовні вимоги не підтримує, просить прийняти рішення з якнайкращим забезпеченням прав та законних інтересів малолітньої дитини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач не заперечували проти вирішення справи саме таким чином. Заслухавши виступ позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] (а. с. 8). Разом з власником квартири, в ній також зареєстровані відповідачі - син [PERSON] та онук [PERSON] . Відповідно до актів від 17.11.2018 року та 19.10.2019 року [PERSON] не проживає в зазначеній квартирі з грудня 2004 року, а [PERSON] у вказаній квартирі взагалі не проживав. Позивач, як на підставу для задоволення позову посилається на те, що відповідачі за вказаною адресою не проживають тривалий час, оскільки мають інше житло. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності від 22.12.2004 року, відповідно до якої відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а. с. 4). Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення цивільного законодавства. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] разом зі своїм малолітнім сином не мешкає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, але зареєстровані у ній, чим порушують право власності позивача, позбавляють його можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі, завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг. Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавився чи цікавиться житловою площею, сплачує комунальні послуги та намагався вселитися у спірну квартиру, а також поважності причин його відсутності у житлі, суду не надано. Навпаки, в судовому засіданні встановлено, що відповідач та його малолітній син проживають за іншою адресою в квартирі, що належить відповідачеві [PERSON] . Отже зважаючи на встановлені обставини суд вважає доведеним, що відповідачі більше року не проживають у спірному жилому приміщенні без поважних на те причин, що порушує житлові та майнові права позивача. Порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартиро [ADDRESS] . З урахуванням викладеного, позов у вказаній частині підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. У решті заявлених вимог слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином відсутні підстави для задоволення позовних вимог у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: partial