Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до приватного підприємства «Приватне сільськогосподарське орендне підприємство «Агросвіт» (далі - ПП «ПСОП»Агросвіт») про визнання договору оренди землі недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки площею 6.47 га, розташованої на землях Воєводської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. 29 липня 2009 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі, за умовами якого вона передала належну їй земельну ділянку відповідачу ПП «ПСОП»Агросвіт» в оренду строком до 29 липня 2014 року. До закінчення строку дії договору вона направила лист відповідачу, в якому зазначила, що не бажає з ним укладати договір оренди землі повторно. Також повідомила про це реєстраційну службу Арбузинського районного управління юстиції. 11 липня 2014 року вона дізналась про існування договору оренди землі від 2 квітня 2014 року, укладеного між нею та відповідачем, який був поданий до реєстраційної служби на реєстрацію. Зазначаючи про те, що вона не підписувала договір оренди земельної ділянки, позивач прохала визнати вказаний вище договір оренди земельної ділянки від 2 квітня 2014 року, зареєстрований реєстраційною службою Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області 8 липня 2014 року за № 6324520, недійсним. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та прохали суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, пояснив, що позивачем особисто у кінці серпня 2013 року при отриманні орендної плати за 2013 рік було підписано договір оренди від 2 квітня 2014 року. Дата підписання договору була зазначена після закінчення строку дії попереднього договору. На реєстрацію договір подала до реєстраційної служби заступник директора Зубар О.М. Вважає, що позивач спочатку підписала договір на новий термін, а потім передумала та звернулася з позовом до суду про визнання його недійсним. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] не заперечував проти задоволення позову, пояснив суду, що 8 липня 2014 року заступник директора Зубар О.М. ПП «ПСОП»Агросвіт» подала спірний договір на реєстрацію до реєстраційної служби та всі необхідні документи. Поскільки підстав для відмови у реєстрації не було, то договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав. У цей же день до реєстраційної служби звернулася позивач з проханням не проводити реєстрацію договору, однак так як договір оренди землі вже був зареєстрований, то їй була надана письмова відповідь. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 829032, виданого 7 липня 2006 року Арбузинською райдержадміністрацією позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6.47 га, розташованої на землях Воєводської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. 29 липня 2009 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років. До закінчення строку дії договору позивач зверталася до відповідача з письмовою заявою про небажання укладати договір на новий строк. 2 квітня 2014 року [PERSON] з відповідачем було укладено новий договір оренди землі, за умовами якого позивач передавала відповідачу в оренду земельну ділянку строком на 10 років, договір був зареєстрований у реєстраційний службі Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області 8 липня 2014 року за № 6324520. Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Так, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі»). Доводи позивача про те, що вона не підписувала договір оренди земельної ділянки підтверджуються висновком судової почеркознавчої експертизи від 4 грудня 2014 року № 1086, згідно яких підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 2 квітня 2014 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме: обов'язкову наявність в договорі певних істотних умов та обов'язкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору оренди землі текст договору було підписано від імені позивача сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому, не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved