Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовними вимогами до ПАТ «Укрсиббанк» (далі по тексту рішення - Банк). Посилаючись на статті 203, 628, 634, 1057-1 Цивільного кодексу України, статті 11, 15, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», просила суд про наступне: - визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 11394635000 від 16 вересня 2008 року, укладений між нею та Банком; - визнати недійсним договір іпотеки від 16 вересня 2008 року, укладений між нею та Банком; - визнати недійсним договір поруки від 16 вересня 2008 року, укладений між Банком та [PERSON]; - зобов'язати приватного нотаріуса Веселовського А.Г. виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна - двокімнатної кварти [ADDRESS]. У вересні 2015 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з Правилами № 11394635000 від 16 вересня 2008 року в сумі 80 230,05 доларів США та пені в сумі 26 998,10 грн. Ухвалою суду від 12 квітня 2016 року за клопотанням представника Банку позови об'єднані в одне провадження (т. 1 а.с. 156). В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позов підтримав, суду пояснив, що Банком були порушені права позичальника [PERSON] як на стадії укладення договору, так і на стадії його виконання. На думку представника, Банк не надав позичальнику в письмовій формі інформацію про умови кредитування, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, тип відсоткової ставки, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Оспорюваний договір про надання споживчого кредиту не передбачає методики, яка використовується для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання. Договір не містить попередження позичальника про валютні ризики, а Правила споживчого кредитування позичальників АКіБ «Укрсиббанк» не є складовою частиною укладеного кредитного договору, так як вони не містять підпису позичальника. Посилаючись на статті 203, 215, 230, 548 Цивільного кодексу України, представник вважав, що банк ввів позичальника в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки. Заперечуючи проти позовних вимог Банку про стягнення заборгованості, представник [PERSON] наголошував, що у період з 2008 по 2014 рік [PERSON] сплатила банку 23 173,50 доларів США тіла кредиту та 75 073,74 доларів США процентів. У березні 2015 року [PERSON] просила Банк здійснити перерахунок залишку боргу в національну валюту України, проте Банк відмовив. Представник вважав, також, що Банк передчасно звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON], оскільки не надав доказів отримання відповідачами вимоги про дострокове погашення заборгованості. Отже, відлік 40-денного строку, протягом якого позивачльник та поручитель можуть усунути порушення кредитного договору, розпочинається 1 серпня 2015 року і закінчується 10 вересня 2015 року, в той час як банк звернувся в суд 31 серпня 2015 року. Представник вважав недоведеним розрахунок заборгованості позичальника. Представник банку Косятнецький А.Г. проти позову заперечував. Суду пояснив, що кредитний договір № 11394635000 від 16.09.2008 року укладений сторонами не на підставі умов формулярів чи інших стандартних форм і його не можна кваліфікувати як договір приєднання, особливо з огляду на пункт 3.2.1., який передбачає право іншої сторони на зміну умов договору. Перед укладенням договору банк надав позичальнику інформаційний лист щодо умов кредитування та сукупну вартість кредиту. Цей факт підтверджується копією інформаційного листа з підписом [PERSON], а також пунктом 3.1.1. кредитного договору? де зазначено, що згідно вимог Закону України «Про захист прав споживачів» позичальник отримала від банку такий інформаційний лист. Посилаючись на статті 203, 215, 627, 629 Цивільного кодексу України, представник банку зазначав, що підставою для визнання правочину недійсним може бути невідповідність саме змісту правочину актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Укладений договір є обов'язковим для сторін і одностороння відмова від виконання зобов'язань за договором не допускається. Представник Костянецький А.Г. вважав, що [PERSON] пропустила строк позовної давності для звернення в суд з позовом про визнання недійсними кредитного договору, а також договорів застави та поруки. На його думку, трирічний строк позовної давності закінчився 16 вересня 2011 року. Позовні вимоги [PERSON] представник Банку вважав безпідставними. За клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалою суду від 26 квітня 2016 року у справі було призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручалось експертам Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.2 а.с.128). На час проведення експертизи провадження у справі зупинялося і було відновлено ухвалою суду від 31 жовтня 2016 року (т.2 а.с. 211). 9 грудня 2016 року за клопотанням представника [PERSON] суд призначив у справі додаткову судову економічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинив (т.3 а.с. 48). 25 травня 2017 року (т. 3 а.с. 156) провадження у справі було відновлено. Судовий експерт [PERSON] двічі надавала суду роз'яснення наданих нею висновків основної та додаткової судових економічних експертиз. Ухвалою суду від 1 серпня 2017 року (т.3 а.с. 184) суд відмовив представнику [PERSON] у призначенні повторної судової економічної експертизи. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: 16 вересня 2008 року АКіБ «Укрсиббанк» (після перейменування - ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту /далі по тексту - кредитний договір/ з Правилами № 11394635000 (т.1, а.с. 173-174), відповідно до умов якого банк надав позичальнику 96 400,00 доларів США шляхом зарахування на поточний рахунок, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, встановлених графіком погашення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору, і, в будь-якому випадку, не пізніше 15 вересня 2034 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1., 1.2. кредитного договору). За користування кредитними коштами [PERSON] зобов'язалась сплачувати проценти у розмірі 14% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - у подвійному розмірі (пункт 1.3. Правил). Кредит забезпечувався договором поруки № 229281 від 16 вересня 2008 року, укладеним між Банком та [PERSON] (т. 1, а.с. 185-187), а також договором іпотеки від 16.09.2008 року між Банком та позичальником, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с. 25-26). Відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору щодо своєчасної та повної сплати щомісячних платежів, через що станом на 27 серпня 2015 року за кредитним договором обліковується заборгованість позичальника по кредиту і процентам в сумі 80 230, 05 доларів США та пені в сумі 26 998,10 грн., з яких 73 226,50 доларів США - заборгованість по тілу кредита, в тому числі прострочена за період з 25.02.2015 року по 26 серпня 2015 року в сумі 2 471,84 доларів США; 7 003,55 доларів США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена в сумі 6 097,93 доларів США з 1.01.2015 року по 31 липня 2015 року. 30 липня 2015 року банк направив [PERSON] та [PERSON] вимоги про погашення простроченої заборгованості, що становить 2 162,86 доларів США по тілу кредиту та 5 224,99 доларів США по процентам. Згідно даного листа у випадку неусунення порушень на 32-й день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41-го календарного дня з дати відправлення цієї вимоги про дострокове повернення кредиту Банк буде вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі (т.1, а.с. 188-195). Відповідно до висновку № 511 судової економічної експертизи від 9 вересня 2016 року умови кредитного договору відповідають вимогам Постанови НБУ «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 травня 2007 року № 168 та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині зазначення в договорі та додатках до нього суми кредиту, дати видачі кредиту, умови видачі кредиту, річної відсоткової ставки за кредитом, права дострокового повернення кредиту, детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань, наявності графіку платежів, визначення реальної процентної ставки (у процентах річних), абсолютного значення подоржчання кредиту (у грошовому виразі), методику банку для визначення валютного курсу, пов'язаного з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання в разі договірного списання коштів з будь-яких рахунків позичальника під час погашення заборгованості за кредитом та процентами. Надання кредиту [PERSON] в сумі 96 400,00 доларів США документально підтверджується заявою на видачу готівки № 57 від 16 вересня 2008 року, яка містить підписи отримувача та Банку, та даними бухгалтерського обліку по рахунку № [NUMBER] [PERSON], код валюти USD за 16.09.2008 року (т. 2, а.с. 138-185). Відповідно до висновку додаткової судової економічної експертизи № 1490/1491 від 20 березня 2017 року (т.3, а.с. 109-138) наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, а саме, погашення основної суми боргу та процентів, відповідає умовам договору. Розмір заборгованості по пені в сумі 26 628,48 грн., згідно проведеного в ході експертного дослідження розрахунку, не відповідає розміру заборгованості по пені в сумі 26 998,10 грн. згідно довідки-розрахунку пені, наявної в матеріалах цивільної справи (на 369,62 грн.). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Укладений сторонами кредитний договір визначений як споживчий кредит (Договір про надання споживчого кредиту), а тому для нього встановлено особливий порядок укладення. У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема:а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;б) форми його забезпечення;в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;г) тип відсоткової ставки;ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);е)строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Відповідно до вимог пункту 2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, поквартально тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом (пункт 3.2 Правил). Пунктом 3.3. Правил зобовязано банки зазначити в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Як убачається зі змісту оспорюваного договору, він містить передбачені викладеними нормами обов»язкові умови, зокрема: сума кредиту ( п.1.2.1. договору); цільове призначення кредитну на придбання квартири (п.1.2.6 договору), дата остаточного повного погашення кредиту (п.1.2.8); річна відсоткова ставка (пункти 1.2.9); графік погашення кредиту (175-181). Згідно п.3.1 кредитного договору позичальник своїм підписом засвідчує, зокрема, факт того, що вінтперед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 230 ЦК України правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину (п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Наявність умислу в діях банку, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинен довести позичальник, як сторона, яка діяла під впливом обману. Таких доказів [PERSON] суду не надала. За таких обставин підстави для визнання вказаного договору про надання споживчого кредиту недійсним відсутні, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання кредитного договору недійсним слід відмовити. Правильність наданого банком розрахунку заборгованості по кредиту та процентам станом на 27.08.2015 року, заявленої до стягнення, підтверджена висновком судової економічної експертизи, а тому вона підлягає стягненню в судовому порядку. Водночас, правильність нарахування пені підтверджена частково, тому вимоги Банку в цій частині підлягають задоволенню на суму 26628,48 грн. Суд також не вбачає підстав для визнання припиненою поруки [PERSON] Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як убачається з договору поруки від 16.09.2007 року, [PERSON] зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором ( п.3.1). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 09.09.2015 у справі №6-933цс15, від 11.11.2015 року у справі №6-2056цс15, у разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. У зв'язку з порушенням боржником [PERSON] виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, направивши відповідачам відповідну вимогу від 30.07.2015 року (а.с.188-191). Після направлення вказаної вимоги банк 07.09.2015 року, тобто в шестимісячний строк, пред'явив в суд позов до поручителя, що вказує на дотримання ним вимог ч.4 ст.559 ЦК України. Вимоги [PERSON] про визнання поруки припиненою є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь банку підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн., в рівних частках з кожного по 1 827,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України,

Outcome: partial