Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить: - встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем - [PERSON], який помер 27.06.2016 року, на час відкриття спадщини; - визнати право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер: 4810136600:07:061:0143, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Святотроїцька (раніше вул. Червоносільська) № 94, в порядку спадкування за законом після смерті його сина [PERSON]. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що після смерті сина - [PERSON], який помер 27.06.2016 року, відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер: 4810136600:07:061:0143, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Святотроїцька (раніше вул. Червоносільська) № 94. На випадок своєї смерті спадкодавець заповіту не залишив, спадкоємцями першої черги за законом є він (батько) та відповідач [PERSON] (мати). Інших спадкоємців за законом немає. При зверненні до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сина [PERSON]А, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини пропуску ним строку для прийняття спадщини. Тому через неможливість в позасудовому порядку вирішити дане питання позивач звернувся до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити їх. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник відповідача - Миколаївська міська рада надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Треті особи - П'ята Миколаївська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] подали до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представників та не заперечували проти задоволення позову. Суд заслухавши пояснення позивача, відповідача та свідків, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 червня 2016 року в м. Миколаєві помер син позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 гектарів, кадастровий номер: 4810136600:07:061:0143, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Святотроїцька (раніше вул. Червоносільська) № 94. Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 25983981, виданого 26.08.2014 року Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.8-9). Із копії спадкової справи № 7/2017 до майна [PERSON], який помер 27.06.2017 р., заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що останній на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач (батько), який 31.01.2017 р. подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини, при цьому він пропустив 6-місячний строк для прийняття спадщини, встановлений законом. У зв'язку із цим нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Судовим розглядом встановлено, що інші спадкоємці, зокрема, відповідачка [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не звертались. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом часу, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що спадкодавець був зареєстрований за адресою: [INFO]., проте постійно проживав на день своєї смерті разом із батьком, за адресою: [ADDRESS]. Факт постійного проживання позивача з спадкодавцем за однією адресою в судовому засіданні підтвердила відповідач та свідки: [PERSON] і [PERSON] Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 256 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян розглядається в судовому порядку. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає необхідним встановити факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем - [PERSON], оскільки встановлення даного факту має для позивача юридичне значення - дозволяє йому реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті його сина. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин суд знаходить позов в частині вимог про визнання права власності на земельну ділянку обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved