Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», в якому просить стягнути з останнього 9401 грн. 68 коп., з яких: 7 943 грн. 01 коп. сума страхового відшкодування, 1 458 грн. 67 коп. пеня, а також 243 грн. 60 коп. судового збору В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок ДТП, яка відбулася 01 листопада 2013 року, його автомобіль [NUMBER], зазнав механічні пошкодження. Винними у вчиненні вказаного ДТП згідно постанови Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2013 року визнано [PERSON]. На момент скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність [PERSON] було застраховано в ПАТ «УСК «Гарант-Авто», яке на вимогу позивача не здійснило йому виплату страхового відшкодування. За наведених обставин [PERSON] просить задовольнити позов у заявлений ним спосіб. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність у заочному порядку. Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в судове засідання свого представника не направило, про місце, день і час розгляду справи повідомлене належним чином про причини неявки представника суду не повідомило. Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 листопада 2013 року приблизно о 10 год. 40 хв. на 30 км. автодороги Київ-Гостомель [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], та рухаючись заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, чим допустив порушення п. 10.9 ПДР та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить [PERSON]. В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Згідно постанови Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2013 року винним у вищевказаній ДТП визнано [PERSON]. Відповідно до вимог п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина водія [PERSON] у вчинені вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. На день вчинення вищевказаної ДТП цивільно-правову відповідальність [PERSON] було застраховано у Публічному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з вимогою здійснити страхове відшкодування та надав всі необхідні документи, на що останнє повідомило позивача про те, що сума страхового відшкодування становить 7943 грн. 01 коп. (а.с. 11), проте виплату цього відшкодування не здійснило. Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Статтею 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно із п. 36.2 ст. 36 вищевказаного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Пунктом 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Сума пені за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування на день розгляду справи в суді становить 1 458 грн. 67 коп. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження виплати позивачу страхового відшкодування, або доказів правомірності відмови у здійсненні такої виплати позивачеві, відповідачем не надано. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованим та підлягає завдоленню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь [PERSON], підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved