Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

У серпні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та оплату додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві позивачка вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Чортківського районного суду від 22 грудня 2011 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 11 листопада 2011 року до досягнення повноліття. Посилаючись на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, [PERSON] просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначити аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно. Дочка сторін навчається у Пробіжнянській ЗОШ І-ІІІ ступенів Чортківського району, є досить обдарованою дитиною, має здібності до вивчення іноземних мов, математичних дисциплін, хореографії та гри на фортепіано, відвідує танцювальний гурток, ходить на додаткові заняття з іноземних мов і математики, бере участь у різних конкурсах і шкільних олімпіадах. На розвиток талантів дитини необхідні значні матеріальні витрати. [PERSON], окрім сплати 800 гривень аліментів, жодним чином матеріально не забезпечує дочки, не несе додаткових витрат на її утримання і виховання, хоча має для цього можливість, оскільки тривалий час легально працює за кордоном на території Республіки Італія. При визначенні розміру додаткових витрат на утримання, розвиток, оздоровлення і виховання дитини [PERSON] просить врахувати наступне. Вона понесла додаткові витрати на утримання дочки, пов'язані із щоденним харчуванням у школі впродовж 2017-2018 років в розмірі 3240 гривень. Розмір фактично понесених витрат на утримання дочки, пов'язане із забезпечення її найнеобхіднішим одягом становить 4455 гривень. [PERSON] понесла додаткові витрати на утримання дитини у зв'язку із розвитком її особливих здібностей в сумі 1860 гривень. Позивачка понесла додаткові витрати, пов'язані із захворюваннями дочки в сумі 11545,21 гривень, також додаткові витрати на мобільний зв'язок, Інтернет-зв'язок в сумі 3000 гривень. Загальна сума усіх фактично понесених нею додаткових витрат на утримання, виховання, оздоровлення та розвиток особливих здібностей неповнолітньої дочки [PERSON] становить 13 709,21 гривень. Тому вона вважає, що відповідач має оплатити 50 % від даної суми, тобто 6854,61 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, відзиву не подав, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зі згоди позивачки та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представників, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 11 листопада 2011 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 вищезазначеного Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, позовні вимоги позивачки про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на вищенаведеній правовій нормі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним погіршенням матеріального становища матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 9 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, враховуючи матеріальне становище одержувача та платника аліментів, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні із твердої грошової суми в розмірі 800 гривень на 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України судом враховується матеріальне становище дитини та платника аліментів. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав стягнення з відповідача 50 % вартості фактично понесених позивачкою додаткових витрат на утримання, виховання, оздоровлення та розвиток особливих здібностей неповнолітньої дочки в сумі 6854,61 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 768,40 гривень судового збору.

Outcome: approved