Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернулася із позовом до відповідача про усунення останнього від права спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 2002 року проживала однією сім'єю разом із спадкодавцем та їхнім неповнолітнім сином - [PERSON] 2005 року народження в квартирі [ADDRESS]. 25 грудня 2010 року позивач уклала шлюб із спадкодавцем. Комунальні платежі сплачувались за рахунок також і доходу позивачки. Після діагностування в листопаді 2010 року у спадкодавця онкозахворювання позивачка доглядала за ним, покупала необхідні медикаменти, оплачувала лікування та медичні обстеження. Відповідач же, який є сином спадкодавця від попереднього шлюбу, з батьком не проживав, станом його здоров'я, справами та потребами не цікавився, ухилявся від надання йому необхідної допомоги, не відвідував хворого та не дзвонив, не брав участі у похованні батька. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Представник відповідачавказував на те, що постійно проживав разом із батьком з 1995 року та був зареєстрований за адресою батька з 1986 року. Лише з кінця квітня 2011 року, у зв'язку з необхідністю догляду за хворим дідусем, відповідач короткий час поживав окремо від батька. Також зазначав, що батько соромився свого хворобливого стану, сторонньої допомоги не потребував, оскільки майже до часу своєї смерті мав змогу самостійно себе обслуговувати, матеріальної допомоги у сина не просив, оскільки мав свої власні заощадження, частина яких, крім іншого, увійшла до складу спадщини. При цьому, відповідач наголошував, що позивач весь час проживала окремо від спадкодавця за іншою адресою та зареєстрували шлюб із ним лише у грудні 2010 року, після того, як у спадкодавця діагностували онкозахворювання. Комунальні послуги по квартирі [ADDRESS], у якій проживав спадкодавець, вона не оплачувала. Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 грудня 2010р. між [PERSON] (позивачем) та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO]. [PERSON] (спадкодавець) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві від 27.05.2011 року, довідкою про причину смерті від [INFO] Як вбачається з матеріалів спадкової справи, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно: грошові вклади в публічному акціонерному товаристві «БТА Банк» за номерами карткових рахунків: [NUMBER] (відкритий 31.03.2010 року) та [NUMBER] (відкритий 22.02.2011 року), а також автомобіля, який належав спадкодавцю згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу сер. [NUMBER], виданим 08.10.2002р. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіт не склав. Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після [PERSON] є позивач, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем на момент його смерті, їхня спільна дитина - [PERSON], а також син спадкодавця від першого шлюбу - [PERSON] (відповідач по справі). Всі спадкоємці вчасно звернулися зі заявами про прийняття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. №7, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Таким чином, виходячи зі змісту ст.1224 ЦК України та наведених роз'яснень, суд при вирішенні справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Вимагаючи усунення відповідача від спадкування майна його батька, позивач посилається на те, що в період тяжкої хвороби свого батька [PERSON] зі спадкодавцем не проживав, станом здоров'я батька, його справами та потребами не цікавився, ухилявся від надання йому необхідної допомоги, не відвідував хворого та не дзвонив. В свою чергу, позивач, яка постійно проживала з хворим, доглядала за ним, купляла необхідні медикаменти, оплачувала лікування, медичні обстеження, у зв'язку із тим що спадкодавець не працював, забезпечувала усім належним їх спільного сина, оплачувала комунальні платежі тощо. На підтвердження факту непроживання відповідача разом із хворим батьком та ухилення від надання йому допомоги представила суду копію рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2011р. у справі № 2-4293/11 за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] до Голосіївської РДА, [PERSON], КП «ЖЕО -107», за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Голосіївської РДА про визнання за позивачкою права користування квартирою [ADDRESS] та укладення договору найму, яким позов був задоволений, а також копію рішення цього ж суду у справі № 752/20223/13-ц від 28.04.2014р. про відмову у задоволенні позову [PERSON] про зобов'язання [PERSON] звільнити вищевказану квартиру. Суд вважає, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2011р. у справі № 2-4293/11 про визнання за позивачем права користування квартирою [ADDRESS], наймачем якої був спадкодавець, ані інше рішення у справі № 752/20223/13-ц від 28.04.2014р. про відмову у задоволенні позову [PERSON] про зобов'язання [PERSON] звільнити вищевказану квартиру, не мають преюдиціального значення для вирішення даного спору, оскільки не встановлюють факту непроживання відповідача разом із батьком під час хвороби останнього, або інших фактів, які підлягають доказуванню при вирішенні даного спору. Водночас суд враховує обставини, встановлені Голосіївським районним судом м. Києва у рішенні від 19.12.2012р. по справі № 2-2100/12, яким позов [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи: Голосіївської РДА про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та вселення [PERSON] був задоволений та відмовлено у зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб: Голосіївської РДА, Голосіївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Дане рішення набрало законної сили та має преюдиціальне значення для розгляду даної справи. Цим рішенням спростовуються твердження позивача про непроживання відповідача разом із хворим батьком. Так, відповідно до змісту рішення від 19.12.2012р. по справі № 2-2100/12 судом були перевірені зазначені доводи [PERSON] та встановлено, що [PERSON] проживав разом із батьком у квартирі [ADDRESS] майже до часу смерті останнього і лише наприкінці квітня 2011р. переїхав тимчасово доглядати свого літнього дідуся, а після смерті [PERSON] позивачка почала створювала перешкоди відповідачу у проживанні та користуванні цією квартирою. Також у цьому рішенні встановлено, що про наявність справи № 2-4293/11 (про визнання за позивачкою права користування житловим приміщенням) та про постановлене Голосіївським районним судом м. Києва 12.10.2011р. рішення у ній [PERSON] дізнався лише в листопаді 2011р., хоча позивачка мала можливість повідомити [PERSON] про її розгляд на поминальному обіді після смерті батька, який відбувся в липні 2011р., але це не зробила. Факт постійного проживання відповідача разом із батьком підтверджується і заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 2-4424/10 від 14.09.2010 р. за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право користування жилою площею за адресою: [ADDRESS] та зобов'язання зняти її з реєстрації, яким позов був задоволений. Даним судовим рішенням, яке набрало законної сили, та було ухвалено за два місяці до діагностування онкозахворювання у спадкодавця та за вісім місяців до його смерті, встановлено, що разом із спадкодавцем [PERSON] був зареєстрований та проживав лише його син [PERSON] Жодні інші особи, у тому числі і [PERSON], у квартирі [ADDRESS] не проживали. Крім того, за клопотанням відповідача судом досліджені матеріали судової справи № 2-4424/10, зокрема, протоколи судових засідань. Так, у позовній заяві та поясненнях, наданих особисто спадкодавцем у судовому засіданні 14.09.2010р. при розгляді справи № 2-4424/10, він вказував, що проживає у квартирі [ADDRESS] лише із сином [PERSON], жодні інші особи разом з ним не проживали та не проживають. Як вбачається з довідки форми № 3 за вих..№ 734 від 12.05.2010 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом зі спадкодавцем та [PERSON] В ході судового розгляду була допитана в якості свідка сестра позивача - [PERSON] , яка підтвердила, що позивач на час хвороби [PERSON] та до його смерті була зареєстрована не за місцем проживання спадкодавця, а в квартирі [ADDRESS] разом зі її старшою дитиною та матір'ю. На думку свідка, молодший син позивачки був зареєстрований разом з батьком в квартирі [ADDRESS]. Повідомила, що [PERSON] була знята з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] лише після смерті спадкодавця. Пізніше зареєструвалася за його адресою у квартирі 61 у цьому ж будинку на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2011р. у справі № 2-4293/11. Показання свідка [PERSON] в частині того, що відповідач на її думку не доглядав батька правового значення не мають. Зазначені докази у їх сукупності безперечно доводять, що [PERSON] постійно проживав разом зі спадкодавцем наближено до часу його смерті його. Водночас доводи позивачки про те, що саме вона постійно з 2002 року та до смерті [PERSON] проживала спільно зі спадкодавцем та опікувалася його справами і здоров'ям суперечать матеріалам справи, зокрема, спростовуються поясненнями самого спадкодавця, наданими при розгляді справи № 2-4424/10, іншими доказами та є відверто неправдивими і не відповідають дійсності. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] будучи знайомим померлого, вказував, що йому не відомі обставини того чи надавав або не надавав допомогу померлому його син. Свідок [PERSON] будучи сусідкою померлого спадкодавця повідомила, що організацією поховання дійсно займалася позива. Проте зазначила, що їй не відомо чи ухилявся відповідач від надання допомоги спадкодавцю і якої допомоги потребував останній і чи звертався спадкодавець по допомогу до сина. Повідомила, що спадкодавець був фінансово забезпеченою людиною. Твердження позивача про те, що нею за рахунок спільних коштів сплачувалися комунальні платежі у спірний проміжок часу спростовуються копією рахунку на сплату за житлові та інші комунальні послуги на суму 5174,16 грн. з відміткою банку про її оплату [PERSON] 14.07.2011р., тобто по спливу майже півтора місяця смерті спадкодавця. Існування між сторонами неприязних стосунків, про що свідчать і судові рішення по вищевказаних спорах, дає обґрунтовані підстави критично ставитись до пояснень позивача про її спільне постійне проживання зі спадкодавцем, а також про те, що саме винятково тільки вона доглядала за ним, купляла необхідні медикаменти, оплачувала лікування та медичні обстеження, а відповідач ухилявся від надання хворому батьку, який перебував у безпорадному стані, необхідної допомоги. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Між тим, позивачка не надала суду доказів того, що відповідач ухилявся від надання допомоги своєму батьку, який тяжко хворів. При цьому, позивач не навела, якої конкретно допомоги від сина потребував спадкодавець, від надання якої відповідач відмовився. Матеріалами справи не доведено і потребу покійного у матеріальній допомозі, а із матеріалів спадкової справи вбачається, що у спадкодавця на рахунках в банку були власні значні заощадження. Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази звернення покійного за матеріальною чи фізичною допомогою до відповідача, а також того, що відповідач свідомо ухилявся від надання такої допомоги. Виходячи з вищезазначених вимог матеріальних норм права і враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для усунення [PERSON] від спадщини його батька, в зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed