Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] здійснено на території Крюківщинської сільської ради будівництво садового будинку та господарчих споруд в с. Крюківщина, СЖК «Удачний» вул. Ботанічна, 8, загальна площа обєкта будівництва - 599 м2. Декларація про готовність обєкта до експлуатації зареєстрована 23.09.2015 реєстраційний номер - №КС 142152661507. На виконання рішення сільської ради ними було направлено на адресу [PERSON] проект договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури с. Крюківщина. Але відповідач відповідь не надав, договір не підписав. Вказали, що приписами статті 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено обов'язок замовника будівництва прийняти пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який реалізується шляхом укладення відповідного договору в порядку, визначеному цим Законом та деталізованому актом органу місцевого самоврядування. Такий договір має бути укладеним в обов'язковому порядку, в межах строку, встановленого ч. 9 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності. Неукладення договору свідчить про недотримання вимог законодавства і має наслідком порушення прав та інтересів позивача. Просили суд визнати договір №6 ДФІ про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина між виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради та [PERSON] укладеним, у запропонованій редакції. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», статтею 40 якого встановлено обовязок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації. За приписами частини другої зазначеної статті ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. З ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»). В силу вимог ч. 5 цієї статті ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. В силу положень частини першої статті 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Крюквіщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №11 від 16 вересня 2011 року затверджено Порядок визначення розміру пайової участі (внеску) замовників будівництва, його залучення та використання на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина; затверджено Типовий договір про пайову участь (внесок) замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина; встановлені розміри пайової участі замовника. Рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №10 від 07 липня 2016 року затверджено норматив для одиниці створеної потужності обєктів будівництва с. Крюківщина в розмірі 4500 грн. в рахунку на 1 кв.м загальної площі будівництва. 23 вересня 2015 року зареєстрована Декларація про готовність обєкта до експлуатації зареєстрована (реєстраційний номер - №КС 142152661507), відповідно до якої [PERSON] на території Крюківщинської сільської ради здійснив будівництво садового будинку та господарчих споруд в с. Крюківщина, СЖК «Удачний» вул. Ботанічна, 8, загальна площа обєкта будівництва - 599 м2. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з частиною першою статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За приписами п. З розділу «Порядок залучення коштів замовників» Порядку замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села виключно на підставі укладених з виконавчим комітетом договорів про пайову участь. В силу вимог статті 144 Конституції України та статті 73 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» органи місцевого самоврядування при виконанні своїх функцій приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Таким чином, приписами статті 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено обов'язок замовника будівництва прийняти пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який реалізується шляхом укладення відповідного договору в порядку, визначеному цим Законом та деталізованому актом органу місцевого самоврядування. На виконання листа Державної фінансової інспекції в Київській області щодо усунення виявлених порушень, рішення виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради «Про залучення [PERSON] до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Крюківщина» №2/8 від 27 липня 2017 року, ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 641 Цивільного кодексу України позивач направив відповідачеві оферту від 02 серпня 2017 року, а саме проект договору № 6 ДФІ (2 примірники) про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина. У листі також було зазначено, що договір необхідно підписати і повернути на адресу позивача протягом трьох робочих днів. З пояснень сторін встановлено, що [PERSON] відповідь на дану пропозицію не надав, договір не підписав. Норми ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» є імперативними та визначають обовязок замовника будівництва (відповідача) укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту. Разом із тим, частиною першою статті 648 ЦК України встановлено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Частиною дев'ятою статті 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено істотні умови договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, якими є: розмір пайової участі, строк (графік) сплати пайової участі, відповідальність сторін. Крім того, невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Позивачем також надано суду проект Договору № 6 ДФІ про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина, в розділі 1 якого вказано, що розрахунок розміру пайового внеску здійснюється відповідно до додатку 1 до Договору. Площа обєкта будівництва становить 599 м2. Відсоток, передбачений п.З Розділу II Порядку визначення розміру пайової участі (внеску) замовників будівництва, його залучення та використання на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Крюківщина від 16.09.2011 року - 4. Опосередкована вартість спорудження житла згідно рішення сесії Крюківщинської сільської ради «Про затвердження нормативів для одиниці створеної потужності обєктів будівництва с. Крюківщина Києво- Святошинського району Київської області» від 07.07.2016 № 10 становить 4500 грн. Таким чином розмір пайової участі на соціальну інфраструктуру та інженерно - транспортну інфраструктуру села складає 107820 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Та в свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас відносини між учасниками здійснюються виключно на договірних засадах. Чинне законодавство визначає обовязок на укладення договору. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені рішенням Крюківщинської сільської ради. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оскільки змивачем не надано суду доказів того, що відповідач ухиляється від укладення договору, не повертає позивачу типового договору про пайову участь, тому суд вважає, що виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України, правовий висновок Верховного Суду України по справі №6-110цс12), тому в задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: dismissed