Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

У серпні 2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона є власницею 2/3 частини квартири [ADDRESS] . За вказаною вище адресою також зареєстрована її донька [PERSON] , яка не проживає у вказаній квартирі з жовтня 2016 року. Особистих речей відповідача у квартирі немає, відповідач жодним чином не піклується про утримання житлового приміщення, платежів не сплачує. Позивач просить суд задовольнити позов та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування, житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позивач позов підтримала, просила задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату розгляд справи повідомлялася належним чином. На адресу суду направила заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Третя особа [PERSON] на адресу суду направив клопотання про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував. Представник третьої особи ТОВ «Житлорембудсервіс» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляв, заперечень проти позову суду не направив. Ухвалою судді від 06.09.2019 року відкрито провадження у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням ЖКГ Кременчуцької міської ради на підставі розпорядження № 441/3 від 23.11.1999 року, свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Мірошкіною Я.В. 12.08.2011 року, та договору дарування від 02.03.2019 року [PERSON] є власницею 2/3 частини квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою, окрім власників, зареєстровано також місце проживання [PERSON] , [INFO] , яка є донькою позивача. З жовтня 2016 року відповідач не проживає в квартирі без поважних причин, не несе інших витрат по її утриманню, особистих речей у помешканні не має. [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до м. Севастополь, де на даний час і проживає. Факт непроживання [PERSON] у вищевказаному помешканні з жовтня 2016 року по теперішній час підтверджується актом про непроживання ТОВ «Житлорембудсервіс» за № 230 від 30.07.2019 року. Внаслідок реєстрації місця проживання відповідача, порушені права позивача як власника квартири. Відповідно до ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41\~Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.\~1\~ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст. 405 цього Кодексу член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~156\~ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратила право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин. При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Згідно до вимог\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ч.\~ 1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач у своїй позовній заяві просить не стягувати з відповідача на її користь судові витрати. Відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: approved