Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 456 191,71 грн., з яких: 386 640 грн. заборгованість за попереднім договором купівлі-продажу квартири; 25 513,74 грн. 3% річних, 45 037,97 грн. інфляційних втрат та судові витрати. В обґрунтування позову зазначала, що 14 вересня 2017 року між нею та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1. Попереднього договору сторони зобов`язуються в майбутньому, в обумовлений п. 4.3 цього договору строк, укласти договір купівлі-продажу квартири в житловому будинку, який будується на земельній ділянці, що належить Продавцю на праві приватної власності. Відповідно до п. 4.3 попереднього договору сторони беруть на себе обов`язок укласти Основний договір протягом 3 (трьох) місяців після отримання Продавцем сертифікату відповідності закінченого будівництвом об`єкта чи іншого документа, що підтверджує введення житлового будинку в експлуатацію. Згідно п. 5.1.1 попереднього договору Продавець зобов`язаний здати житловий будинок в експлуатацію не пізніше IІ кварталу 2018 року. Відповідно до п. 3.1. попереднього договору сторони домовились, що загальна вартість квартири, за яку вона буде продана Покупцю згідно Основного договору, розраховується виходячи з вартості 1 кв.м. Загальна вартість квартири становить 386 640 грн. [PERSON] у повному обсязі виконала свої зобов`язання за попереднім договором, передавши відповідачу грошові кошти в розмірі 386 640 грн., що становить 100% вартості квартири. Позивач неодноразово зверталася до [PERSON] з приводу виконання ним вимог за попереднім договором щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири, однак відповідач ухиляється від укладення основного договору, а також відмовляється повернути їй сплачені кошти за попереднім договором. Також у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача відповідно до положень ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати з вказаної суми. З метою захисту своїх майнових прав змушена звернутись до суду. В судові засідання 24.09.2020 року, 10.11.2020 року, 24.11.2020 року сторони не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У заяві від 11.11.2020 року позивач просила судове засідання провести без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення по справі. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання; не подав відзив на позов у строки, встановлені судом, та позивач в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є (а.с. 8-15). Відповідно до п. 2.1. Попереднього договору сторони зобов`язуються, в майбутньому в обумовлений п. 4.3 цього договору строк, укласти договір купівлі-продажу квартири в житловому будинку, який будується на земельній ділянці, що належить Продавцю на праві приватної власності. Відповідно до п. 4.3 попереднього договору сторони беруть на себе обов`язок укласти Основний договір протягом 3 (трьох) місяців після отримання Продавцем сертифікату відповідності закінченого будівництвом об`єкта чи іншого документа, що підтверджує введення житлового будинку в експлуатацію. Згідно п. 5.1.1 попереднього договору Продавець зобов`язаний здати житловий будинок в експлуатацію не пізніше IІ кварталу 2018 року.\~ Відповідно до п.п. 3.1., 3.2 попереднього договору сторони домовились, що загальна вартість квартири, за яку вона буде продана Покупцю згідно Основного договору, розраховується виходячи з вартості 1 кв.м. Загальна вартість квартири становить 386 640 грн. До підписання попереднього договору, в рахунок належних за основним договором платежів, на підтвердження наміру виконати свої зобов`язання з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платоспроможності, Покупець передав, а представник Продавця отримав грошові кошти в розмірі 386 640 грн. 14.07.2020 року позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою про повернення сплачених за попереднім договором коштів, сплачених за квартиру відповідно до п. 6.4 попереднього договору. Також вимагала сплатити 3% річних від вказаної суми та інфляційні втрати (а.с. 16-17). Судом встановлено, що на момент розгляду справи квартира не збудована, будинок не введено в експлуатацію, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.\~\~Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до положень п.п. 4.1, 4.3, 5.1.1, 8.1 Попереднього договору, орієнтовний строк введення житлового будинку в експлуатацію ІІ-й квартал 2018 року та відповідач мав укласти основний договір протягом трьох місяців, але не пізніше ІІ-го кварталу 2018 року. Отже, оскільки основний договір між сторонами не було укладено до 01.07.2018 року, то зобов`язання за попереднім договором між сторонами припинились.\~ \~Відповідно ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому розмірі у якому вона була надана. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору (основного договору), укладеного сторонами. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки основний договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані позивачем відповідачу грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачу у повному обсязі 386 640 грн. Також обгрунтованими суд визнає позовні вимоги [PERSON] про сплату 3% річних та інфляційних втрат відповідно до положень ст. 625 ЦК України з огляду на наступне. Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать. Тому суд приходить до висновку, що між сторонами наявне саме грошове зобов`язання, воно стало прострочене і у позивача виникло право на застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 24 513,74 грн. та інфляційні втрати у розмірі 45 037,97 грн. від суми 386 640 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати пропорційно задоволених вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved