Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, він надав [PERSON] позику у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, про що 05.04.2018 року була написана розписка про отримання грошових коштів відповідачем та [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму у строк до 31.12.2018 року, але грошові кошти відповідач не повернув, тому просив стягнути з нього суму за договорм позики 15000 доларів США., 3% річних - 7 951 грн. 36 коп., неустойку у вигляді штрафу - 2076 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3869 грн.77 коп. Ухвалою від 04.09.2019 року відкрито провадження по справі та визначено про розгляд справи у загальному провадженні, призначено підготовче провадження. 04.10.2010 року до суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором позики від відповідача по справі. У вказаному відзиву відповідач визнав факт отримання ним грошових коштів у позику від позивача у розмірі 15 000 доларів США, підтвердив, що ним дійсно було складено на підтвердження позики розписку 05.04.2018 року. Грошові кошти на виконання умов договору позики він не повернув, через скрутне фінансове становище та повністю погоджується з розрахунком позивача, зазначеним у позові. 04.10.2019 року ухвалою суду, з урахуванням заяв представників сторін у справі закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, надала суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі та без участі позивача, просить позовні вимоги задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, поважну причину не явки суду не повідомив, про розгляд справ повідомлявся належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст. 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього та інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] надав [PERSON] позику у вигляді грошових коштів в розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США. На підтвердження наявності укладеного договору 05.04.2018 року складено розписку про отримання грошових коштів (а.с. 7), згідно якої, [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму у строк до 31.12.2018 року, однак дані зобов`язання не виконав, що визнається відповідачем, по що він зазначив у своєму відзиві на позовну заяву. За приписами ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Великою Палатою Верховного висловлена правова позиція, яку викладено у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18, в якій вказано, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а саме ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті (статті 192, 533 ЦК України). Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику (Декрет № 15-93). Суд має право ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Сума боргу, станом на дату подання позовної заяви, становить 15 000,00 доларів США, що станом на 21.08.2019 року еквівалентно сумі в національній валюті - 376 950 грн.. Статтею 1050 ЦК України встановлені правові наслідки порушення зобов`язання позичальником. Так, вищевказаною статтею визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Розмір суми, що дорівнює 3% річних від суми заборгованості (415200,00 грн. станом на 01.01.2019) за період з 01.01.2019 року по 21.08.2019 року та становить: 415200 грн./100 х 3 / 365 днів х 233 дні = 7 951 грн. 36 коп. Крім того, ст. 624 ЦК України передбачено, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно до розписки, складеної відповідачем 05.04.2018 року, у випадку неповернення вказаної у розписці суми, він зобов`язався сплатити штраф за кожний прострочений день в розмірі 0,5% від загальної суми. Згідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, сума штрафу згідно до умов розписки, з урахуванням ст. 549 ЦК України, становить: 415200 грн. х 0,5% = 2076,00 грн., що було визнано сторонами по справі. Таким чином, заборгованість відповідача за розпискою становить: суму основного боргу - 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США., 3% річних - 7 951,36 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна грн. 36 коп.) грн., неустойку у вигляді штрафу - 2076,00 (дві тисячі сімдесят шість грн. 00 коп.) грн. Розрахунок заборгованості підтверджується матеріалами справи, та визнано відповідачем по справі. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009,п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3869 грн. 77 коп., що підтверджується квитанцією від 27.08.2019 року, яка підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved