Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

у серпні 2013р. [PERSON], [PERSON]звернулися в Голосіївський районний суд міста Києва з позовомДругої київської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом, при цьому пояснивши наступне. [INFO] помер [PERSON],який проживав за адресою: [ADDRESS]. При цьому до складу спадщини [PERSON] ввійшли майнові права останнього як автора на створені ним літературні твори. В свою чергу спадкоємцями [PERSON] залишилися його дружина[PERSON]та донька [PERSON], які проживали із спадкодавцем на день смерті у кв. [ADDRESS] та у визначений законом строк не заявили відмову від прийняття спадщини після [PERSON], тобто прийняли зазначену спадщину. У зв'язку із наведеним позивачі звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, нотаріус Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. довідкою від 05.02.2013 року відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на підтвердження майнових прав [PERSON] на спадкове майно. В свою чергу, позивачі зазначили, що листом Національної спілки письменників України від 24.05.2012 року за № 201/01-20 засвідчено факт авторства [PERSON] щодо переліку літературних творів. У зв'язку із зазначеним позивачі просили суд визнати за ними право на спадкування за законом на майнові права [PERSON], автором яких він є. Представник позивачів у судовому засіданні підтримав позов та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засіданняне з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся в порядку ст. 76 ЦПК України. Про причини неявки у судове засідання та їх поважність не повідомив суд. Представник позивачів не заперечував проти ухвалення заочного рішення, у зв'язку з чим суд ухвалив проводити заочний розгляд справи згідно ст. 224 ЦПК України та на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Врахувавши надані позивачем пояснення, з'ясувавши обставини, на які він посилалися, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю, у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації смерті у Києві від 20.06.2012 року. Згідно довідки КП «ЖЕО-107» від 28.09.2012 року за № 3075 [PERSON] з 22.04.1997 року та по день смерті був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS]. В свою чергу, позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 25.04.1998 року При цьому, [PERSON] була зареєстрована з 15.08.2000 року та проживала у квартирі [ADDRESS] разом із [PERSON] по день смерті останнього, згідно довідки КП «ЖЕО-107» від 28.09.2012 року за № 3072 та відмітки про прописку у паспорті серії [NUMBER], виданого Радянським РУ ГУ МВС України в місті Києві. Вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 29.11.1958 року. Разом з цим [PERSON] була зареєстрована з 12.05.1995 року та проживала у квартирі [ADDRESS] разом із [PERSON] по день смерті останнього, згідно відмітки щодозареєстрованого місця проживання у паспорті серії [NUMBER], виданого Голосіївським РУ ГУ МВС України в місті Києві. В свою чергу, нотаріус Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. довідкою від 05.02.2013 року за 259/02-14 відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. Разом з цим суд зазначає, положеннями ст. 1216 ЦК України унормовано, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У матеріалах справи відсутні та суду не надано докази відмови позивачів [PERSON],[PERSON] від прийняття спадщини після [PERSON] На підставі вищевиклдаденого суд приходить до висновку що позивачі [PERSON],[PERSON] прийняли спадщину після [PERSON] Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 433 ЦК України, унормовано, що об'єктами авторського права є літературні та художні твори, зокрема: романи, поеми, статті та інші письмові твори; лекції, промови, проповіді та інші усні твори. Крім того, згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23.12.1993 року за № 3792-XII, об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме: літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦК України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Положеннями ч.1 ст. 437 ЦК України та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» унормовано, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Судом встановлено, згідно листа Національної спілки письменників України від 24.05.2012 року за № 201/01-20 [PERSON] є автором наступних книжок: - «[INFO]». - К.: державне видавництво дитячої літератури УРСР, 1960. - 28с.; - «[INFO]». - К: Головне видавництво видавничого обєднання «Вища школа», 1977. - 72с.; - «[INFO]» - Київ, 19099.-162с.; - «[INFO]». - К: Поліграфічне підприємство ТОВ «Етна-1», 2001.-64с.; - «[INFO]». -К.: Ексар, Фотоцентр, 2001.-64с.; - «[INFO]».- К: Поліграфічний київський національний університет імені Тараса шевченка, 2001.-80с.; - «[INFO]».- К.: Видруковано інформаційно-технічним центром ВУТ «Просвіта».-66с.; - «[INFO]. - К.: Юніверс, 2005. - 384с.; - «[INFO]. - К: Велес, 2008.- 248с.; - «[INFO]». - К.: ТОВ «Елібре». 2008. - 560с. До того ж судом встановлено з наявних у матеріали копій рукописів, що [PERSON] є автором наступних творів: «[INFO]», «[INFO]». Крім того вбачається, що [PERSON] є автором публікацій, які увійшли до бібліографії «[INFO]», за редакцією [PERSON], упорядник [PERSON],-К.: Центр інновацій та розвитку, 2005. - 123с., Покаж.: с 111-123. У зв'язку із зазначеним суд приходить до висновку,що [PERSON] як автору належали авторські права на вищезазначені твори та публікації. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. 3. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: 1) відтворення творів; 2) публічне виконання і публічне сповіщення творів; 3) публічну демонстрацію і публічний показ; 4) будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; 5) переклади творів; 6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; 7) включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; 8) розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; 9) подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; 10) здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер; 11) імпорт примірників творів. Цей перелік не є вичерпним. Згідно ст. 29 Закону України «Про авторське право і суміжні права», майнові права авторів та інших осіб, які мають виключне авторське право, переходять у спадщину. Таким чином, позивачі [PERSON],[PERSON] мають право на прийняття у спадщину за законом та прийняли у спадщину від [PERSON] його майнові права автора на вищезазначені твори та публікації. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, про обґрунтованість позову та необхідність задовольнити позовні вимоги повністю.

Outcome: approved