Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, 3-тя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що у [INFO] року помер його батько [PERSON], після чого було відкрито спадщину на належне йому майно, а саме квартиру [ADDRESS]. З метою прийняття спадщини позивач звернувся до Сьомої київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право спадщини на квартиру, так як позивачем було надано ксерокопію свідоцтва про право власності на квартиру. Оригінал даного свідоцтва було втрачено ще при житті спадкодавця. [PERSON] являється єдиним спадкоємцем першої черги на майно померлого [PERSON], враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в поряду спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені (а.с.61), про причини своєї неявки суд не повідомили, від відповідача - Київської міської ради надійшли письмові пояснення з проханням розглядати справу у відсутності їх представника (а.с.50-51). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом ЗАГСу Печерського РВК у м. Києві 15.01.1992 року (а.с.13). Як вбачається з інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна [NUMBER] від 29.05.2015 року, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою №7 від 11.02.2010 року №4-242 та внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.7). у даній квартирі [PERSON] був зареєстрований та проживав з 07.02.2002 року подень смерті (а.с.27 на звороті). [INFO] року у м. Києві помер [PERSON] у віці 46 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві 14.11.2014 року (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Отже, у позивача виникло право на спадкування квартири [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] (а.с.26), на підставі якої було відкрито спадкову справу № 118/2015. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 118/2015, 16.06.2015 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], після померлого [PERSON], у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказану квартиру (а.с.39). Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки позивач, як спадкоємець померлого [PERSON] позбавлений можливості здійснити своє право на спадкування в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, таке право підлягає відновленню в судовому порядку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що набуття позивачем в порядку спадкування за законом права власності на квартири [ADDRESS] нічиїх прав та інтересів не порушує, є правомірним та відповідає нормам закону, проте не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З огляду на встановлені обставини, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, яка надає кожній особі право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та визначає можливі способи захисту прав, та ст. 328 цього Кодексу, згідно якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved