Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

У січні 2019 року орган опіки та піклування в особі Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області в інтересах неповнолітнього [PERSON]звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи - Служба у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації, Ізяславський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Плужненський професійний аграрний ліцей, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що мати дитини [PERSON] не виконує належним чином свої батьківські обов'язки відносно сина, не піклується про стан його здоров'я, фізичний та моральний розвиток, не створює належних умов для його утримання та проживання, вживає алкогольні напої, не має постійного місця роботи, бродяжить. Неповнолітній [PERSON] з 01 вересня 2018 року навчається у Плужненському професійному аграрному ліцеї, однак мати не цікавиться його навчанням, не надає матеріальної допомоги, не забезпечує продуктами харчування, одягом. Працівниками служби у справах дітей, районного центру соціальних служб для сім'ї та молоді, районного відділення поліції з відповідачкою неодноразово проводилась профілактична робота, але до позитивних результатів це не призвело. Ставлення [PERSON] до виконання батьківських обов'язків прямо суперечить вимогам Сімейного кодексу України, в ст. 150 якого зазначається, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Ухилення від виконання обов'язків по вихованню дітей згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування просить позбавити батьківських прав відповідачку відносно сина, передати дитину Плужненському професійному аграрному ліцею та стягнути з [PERSON] на утримання сина аліменти в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення ним повноліття. Представник позивача Палига В. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Неповнолітній [PERSON] підтримав позов, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно нього, зазначив, що мати дійсно не піклується про нього, не цікавиться його життям, не готує їжу, постійно вживає спиртні напої. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив не подала, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Ізяславського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Косовська\~С.\~А. позовні вимоги підтримала. Представники третіх осіб Служби у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації та Плужненського професійного аграрного ліцею в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неприбуття суд не повідомили. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши думку неповнолітнього [PERSON], допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний і моральний розвиток. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України № 00020861460 від 28 серпня 2018 року [PERSON] народився [INFO] в м. Ізяслав Ізяславського району Хмельницької області. Його матір'ю вказана [PERSON]. З довідки, виданої виконавчим комітетом Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області № 645 від 07 серпня 2018 року вбачається, що [PERSON] проживає у с. Борисів разом із матір'ю [PERSON] З акту обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] від 01 серпня 2018 року слідує, що стосунки між сином та матір'ю недоброзичливі, у зв'язку із тим, що [PERSON] вживає алкогольні напої, ніде не працює, вихованням сина не займається. Зі слів сусідів [PERSON] проживає у чижих людей. Умови для розвитку та виховання дитини належним чином не створено, син не забезпечений одягом та взуттям, продукти харчування відсутні, присадибна ділянка не оброблена, господарство не утримується. Згідно з вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2003 року [PERSON] засуджено ст.ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4, 185 ч. 3, 71 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі. У відповідності до повідомлення начальника Ізяславського ВнП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 28 серпня 2018 року № 6548/106/01-2018 з [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру щодо необхідності належного виконання нею батьківських обов'язків. 29 листопада 2018 року неповнолітній [PERSON] звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Ізяславської районної державної адміністрації з заявою про можливість позбавлення його матері [PERSON] батьківських прав відносно нього, що підтверджується відповідною заявою. Органом опіки та піклування в особі Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області надано висновок № 42/32-13-3319/2018 від 26 грудня 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який навчається в Плужненському аграрному ліцеї, та стягнення аліментів на його утримання. Крім того, згідно з характеристикою, наданою Борисівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 19 березня 2019 року за № 225, [PERSON] проживає без реєстрації в с. Борисів Ізяславського району Хмельницької області, постійного місця проживання не має, на даний час ніде не працює, вживає спиртні напої, веде аморальний спосіб життя, характеризується незадовільно, притягувалася до кримінальної відповідальності. [PERSON] неналежно виконує батьківські обов'язки відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який зареєстрований в [ADDRESS] і навчається у Плужненському аграрному ліцеї. Допитана в судовому засіданні в якості свідка майстер виробничого навчання Плужненського професійного аграрного ліцею Чорна Л. С. суду показала, що [PERSON] з 01 вересня 2018 року навчається у 11 групі вказаного навчального закладу. Дитина прийшла на навчання у старому одязі, не була забезпечена необхідною канцелярією. За три місяці мати не посприяла в отриманні сином банківської картки для отримання стипендії, згодом працівники ліцею допомогли [PERSON] у її виготовлені. Дитина виживає за рахунок стипендії, додаткових коштів мати на прожиття йому не дає. За весь час навчання мати [PERSON] жодного разу не поцікавилася навчанням сина, не телефонувала викладачам, не приходила до ліцею. Згідно з ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенції) держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї. Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 4 статті 155 СК України визначено, що ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 з наступними змінами, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки судом встановлено, що мати [PERSON] не цікавиться життям неповнолітнього сина [PERSON], не піклується про нього, не виконує своїх батьківських обов'язків, не займається його вихованням, піклуванням про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не забезпечує його матеріально, жодного разу не цікавилася його навчанням у ліцеї, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача постійного місця роботи, суд прийшов до висновку, що аліменти слід визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до його повноліття. Також у відповідності до положень ст. 167 Сімейного кодексу України суд вважає за доцільне передати неповнолітнього [PERSON] на опікування у Плужненський професійний аграрний ліцей. Також на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід держави 768 грн. 40 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved