Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила. Просила вселити її в квартиру [ADDRESS]; виселити [PERSON] та членів її сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON] зі зазначеної квартири в квартиру [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати; а також зобовязати Коростенський районний сектор Управління Державної міграційної служби України вчинити певні дії щодо скасування реєстрації відповідачки та всіх зареєстрованих осіб в квартирі [ADDRESS]; зобовязати реєстраційну службу Коростенського міськрайонного управління юстиції провести скасування запису реєстрації будинку за номером 4537963 від 25.08.2004 року, зроблений на підставі договору дарування на імя [PERSON] від 22 липня 2004 року, який визнано недійсним. В обґрунтування позову зазначала, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON], в період якого побудували будинок №36-а на два входи по вул.Селезньова в м.Коростені. 22 липня 1992 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. В подальшому [PERSON] став перешкоджати їй проживати в спірному будинку, а 22.07.2004 року уклав договір дарування ? частини спірного будинку, який є спільною сумісною власністю, на користь [PERSON] Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2013 року договір дарування ? частини спірного житлового будинку визнано недійсним. Вважала, що 30 липня 2013 року [PERSON] незаконно зареєструвала членів своєї сімї в належне позивачу помешкання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 10 липня 2014 року в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення, визнання реєстрації будинку недійсною та примусове виселення незаконно зареєстрованих осіб - відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У поданій апеляційній скарзі [PERSON] просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно встановлені обставини, які мають значення для вирішення спору, а доказам, поданим сторонами, дана неналежна оцінка. Вважає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, в тому числі і не давав підстав для реєстрації права власності. Проте суд на це уваги не звернув. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2004 року [PERSON] подарував [PERSON] ? частину будинку №36-а по вул.Селезньова в м.Коростені. Зазначений договір рішенням апеляційного суду Житомирської області від 3 липня 2013 року визнаний недійсним. При цьому суд виходив з того, що нерухоме майно, щодо якого укладено договір, є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-11). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про вселення та виселення, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на спірне нерухоме майно відповідачки є непорушним, а позивачкою не надано доказів на підтвердження своїх вимог. Проте, з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного зясування всіх обставин справи. Так, відповідачка [PERSON] набула право власності на спірну частину будинку на підставі договору дарування, який в подальшому було визнано недійсним. Про це вже зазначалося вище. Тобто, на даний час відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які б давали підстави вважати про існування у останньої права власності на ? частину жилого будинку. Відповідачка [PERSON] також не набула права на спірне нерухоме майно. Вона разом з дітьми зареєстрована в спірне жиле приміщення з дозволу своєї матері [PERSON] вже після визнання недійсним договору дарування. Відповідачі не заперечують того, що займають це приміщення і не бажають його звільняти, оскільки за час проживання в ньому зробили ремонт. Відмову звільняти будинок обумовлюють небажанням позивачки повернути гроші, фактично сплачені за нього, та в якості компенсації за проведені поліпшення. Крім того, як вбачається із змісту висновків, зроблених співробітниками міліції за результатами звернень [PERSON] та [PERSON], між останніми склалися неприязні стосунки з приводу спору за будинок. Також позивачка просила вжити відповідні заходи до відповідачки з приводу неправомірних дій, що виразилися в недопущенні в належну їй частину будинку (а.с.14,85). Наведене свідчить про існування у позивачки перешкод з приводу користування належним їй нерухомим майном. Зазначені докази відповідачами не спростовані. Оскільки позивачці належить на праві власності ? із спірної ? частини будинку, її частина в натурі не виділена, то із врахуванням положень ст.391 ЦК її вимоги про вселення підлягають задоволенню (а.с.89-90). Що стосується виселення відповідачів із спірного жилого приміщення, то в цій частині вимог позов задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне. Після визнання недійсним договору дарування, за яким відповідачка набула право на житло, в силу 216 ЦК сторони угоди повертаються в попередній стан. В даному випадку після смерті дарувальника спадщина на належну йому ? частину житлового будинку не оформлена його спадкоємцями, хоча, як вбачається із матеріалів справи, прийнята його дітьми. Оскільки інші співвласники спірної частини будинку вимог про виселення відповідачів не заявляли, а вирішення даного спору зачіпає їх права та інтереси, то задоволення цих вимог в межах даної справи є неможливим. За наведених обставин рішення суду в цій частині вимог підлягає скасуванню. Разом з тим, відмовляючи в позові в частині вимог про скасування запису про реєстрацію будинку та зобовязання зняти відповідачів з реєстрації в спірному жилому будинку, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що підстав для задоволення позову в цій частині вимог немає, оскільки позивачкою не зазначено компетентну установу відповідача, на якого можливо було би покласти такий обовязок. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved