Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У січні 2018 р. позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.09.2017 р. було укладено договір № 5 про надання безпроцентної позики між позивачем - ТОВ «АРОМАТИКА» та відповідачем [PERSON] Згідно з умовами п. 1, 2, 4, 5 Договору позики від 25.09.2017 р. відповідачу було надано позику в розмірі 150000 грн. шляхом зарахування коштів на банківську картку відповідача строком до 10.03.2018 р. на картковий рахунок відповідача [NUMBER] в АТ «УкрСиббанк». Як вказано у позові, на момент укладення Договору позики відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем, займаючи посаду начальника торгівельного відділу. Згідно з п. 1, 6 Договору позики відповідач зобов'язався вчасно і повністю повернути позику шляхом щомісячного утримання із заробітної плати коштів в сумі 3000 грн., починаючи із заробітної плати за жовтень місяць. 2017 р. Відповідно до п. 5 Договору позики строк повернення позики визначено 10.03.2018 р., а у разі звільнення з робот и відповідач зобов'язаний повернути повністю позику не пізніше останнього дня його роботи у позивача. На виконання умов Договору позики упродовж жовтня-листопада 2017 р. із заробітної плати відповідача утримано 6000 грн. Як вказано позивачем, 08.12.2017 р. було укладено договір № 7 про надання безпроцентної позики між позивачем та відповідачем. Згідно з умовами п. 1, 2, 4, 5 Договору позики № 2 відповідачу було надано позику в розмірі 140000 грн. шляхом зарахування коштів на банківську картку відповідача строком по 10.06.2018 р. на картковий рахунок відповідача [NUMBER] в АТ «УкрСиббанк». У відповідності до п. 5 Договору позики № 2 строк повернення позики визначено 10.06.2018 р., а у разі звільнення з роботи відповідач зобов'язаний повернути повністю позику не пізніше останнього дня його роботи у позивача. Як вказує позивач у своєму позові, відповідно до наказу позивача від 27.12.2017 р. № 172 відповідача було звільнено з роботи з підстав, визначених ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). З моменту звільнення з роботи відповідача утримання позики з його заробітної плати припинено, а повернення усієї суми позики, що залишилася не повернутою, відповідачем так і не здійснено до моменту звернення з цим позовом, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Станом на момент звернення з ним позовом заборгованість відповідача перед позивачем за обома договорами позики складає 23000 грн. Тому на підставі вищевикладеного представник позивача просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача вищевказану заборгованість та судовий збір у сумі 1762 грн. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі, так як позовні вимоги позивача складають 23000 грн., що не перевищує суму 170000 грн. Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив обставини, що викладені нижче. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як з'ясував суд, 25.09.2017 р. між позивачем - ТОВ «АРОМАТИКА» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 5 про надання безпроцентної позики. Згідно з умовами п. 1, 2, 4, 5 Договору позики від 25.09.2017 р. відповідачу було надано позику в розмірі 150000 грн. шляхом зарахування коштів на банківську картку відповідача строком до 10.03.2018 р. на картковий рахунок відповідача [NUMBER] в АТ «УкрСиббанк». Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з п. 1, 6 Договору позики відповідач зобов'язався вчасно і повністю повернути позику шляхом щомісячного утримання із заробітної плати коштів в сумі 3000 грн., починаючи із заробітної плати за жовтень місяць. 2017 р. Відповідно до п. 5 Договору позики строк повернення позики визначено 10.03.2018 р., а у разі звільнення з робот и відповідач зобов'язаний повернути повністю позику не пізніше останнього дня його роботи у позивача. На виконання умов Договору позики упродовж жовтня-листопада 2017 р. із заробітної плати відповідача утримано 6000 грн. На момент укладення Договору позики відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем, займаючи посаду начальника торгівельного відділу. За системним аналізом статей 1046-1052 Цивільного кодексу України, які регулюють відносини, що випливають із договору позики вбачається, що договір позики не характеризується такою понятійною ознакою як борг. Оскільки за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Навпаки ст. 1053 ЦК України дає визначення новації боргу у позикове зобов'язання, де зазначено, що борг може виникати із інших підстав зобов'язального характеру (договір купівлі-продажу, найму майна, або інших підстав). При цьому 08.12.2017 р. було укладено договір № 7 про надання безпроцентної позики між позивачем та відповідачем. Згідно з умовами п. 1, 2, 4, 5 Договору позики № 2 відповідачу було надано позику в розмірі 140000 грн. шляхом зарахування коштів на банківську картку відповідача строком по 10.06.2018 р. на картковий рахунок відповідача [NUMBER] в АТ «УкрСиббанк». У відповідності до п. 5 Договору позики № 2 строк повернення позики визначено 10.06.2018 р., а у разі звільнення з роботи відповідач зобов'язаний повернути повністю позику не пізніше останнього дня його роботи у позивача. Як з'ясував суд, у відповідності до наказу позивача від 27.12.2017 р. № 172 відповідача було звільнено з роботи з підстав, визначених ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). З моменту звільнення з роботи відповідача утримання позики з його заробітної плати припинено, а повернення усієї суми позики, що залишилася не повернутою, відповідачем так і не здійснено до моменту звернення з цим позовом, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Станом на момент звернення з ним позовом заборгованість відповідача перед позивачем за обома договорами позики складає 23000 грн. Станом на момент розгляду справи позивачу борг відповідачем повернуто не було. У відповідності до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність лише за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено законом або договором. Вина не є неодмінною умовою відповідальності за порушення зобов'язання: договором або законом може встановлюватися відповідальність боржника незалежно від його вини. Але, якщо інше не передбачене договором або законом, відповідальність за порушення зобов'язання настає за наявності вини порушника. Тому суд вважає, що за доцільне стягнути із відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Ароматика» заборгованість за договором позики у розмірі 23000 грн. Також на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за доцільне стягнути із відповідача судовий збір у сумі 1762 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved