Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що 19.10.2002 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу в них народилися дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя в них з відповідачем не склалося, в звязку з чим шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинені, подружніх стосунків вони не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Причиною припинення шлюбних відносин є несумісність їхніх з відповідачем характерів, відсутність спільних поглядів на сімейне життя, неможливість дійти єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем. Відповідач проживає за власними інтересами, зловживає спиртними напоями, на ґрунті чого постійно, за час їхнього спільного проживання вчиняв сімейні сварки в присутності дітей, а також своєю протиправною поведінкою принижував її як свою дружину, що не давало їй підтримувати нормальні сімейні стосунки як подружжя, та не дає можливості на подальше їхнє спільне життя як чоловіка та дружини. Відповідач і надалі продовжує проживати за власними інтересами. Зусилля, які докладалися нею для збереження сім'ї, виявились марними. Відповідач, нехтуючи її намаганнями зберегти сім'ю, на її зауваження та прохання не реагує. За таких обставин спільне проживання та примирення між ними неможливе. Просить шлюб з відповідачем розірвати. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги свого позову, на розірванні шлюбу наполягає, причиною розірвання шлюбу зазначає несумісність характерів, відмінність поглядів на життя, проживання відповідача окремо від неї та дитини, зловживання спиртними напоями. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив надати строк для примирення задля збереження сім'ї. 28 вересня 2017 року, з урахуванням наявності в сторін неповнолітніх дітей та необхідності забезпечення їх прав та інтересів, ухвалою суду судовий розгляд справи відкладено та надано сторонам строк для примирення до 9 год. 28 грудня 2017 року. По закінченні цього строку сторони не примирились, ухвалою суду провадження в справі відновлене і судовий розгляд справи продовжено. Сторони в судове засідання не прибули, позивач надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги продовжує підтримувати, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач, належно повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить його розписка про одержання повістки, яку він одержав у попередньому судовому засіданні, в судове засідання не прибув, будь-яких пояснень щодо причин неприбуття до суду не надіслав, не надіслав також заяв про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи. За таких обставин неприбуття відповідача в судове засідання суд розцінює як втрату ним інтересу до результатів розгляду справи. Крім того, суд приймає до уваги положення частини 1 статті 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи з'ясовано, що 19 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Між сторонами виникли неприязні стосунки із-за відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 069225, свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-КЕ № 120352, свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-БВ № 057533. Відповідно до стст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Розірвання шлюбу не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, у тому числі права та інтереси дітей, оскільки проживання дитини в сім'ї, де відсутні любов, злагода, взаєморозуміння і взаємоповага, є сварки і взаємна неприязнь між батьками, гірше впливають на дитячу психіку, ніж проживання дитини з одним із батьків, і примус батьків до спільного проживання всупереч їх волі та обставинам, що склалися, приведе до порушення прав дитини на належні умови життя, що є важливішим, ніж збереження шлюбу батьків. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи, що позов підлягає до задоволення повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати.

Outcome: approved