Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

У серпні 2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»(далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із уточненим в подальшому позовом до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 22 грудня 2006р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого єПублічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк»)та [PERSON] був укладений кредитний договір №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12.2006р., згідно умов якого останній був наданий кредит в розмірі 60000,00 доларів США, зі сплатою фіксованої процентної ставки 13,99% річних з кінцевим терміном погашення кредиту 22 грудня 2016р. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №CNL- 0AU/3122/2006 від 22.12.2006р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №SR-0AU/1505/2006 від 22 грудня 2006р., згідно якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобовязання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов вищевказаного кредитного договору. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання своїх зобовязань, позивач остаточно просив суд стягнути у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №CNL- 0AU/3122/2006 від 22.12.2006р. станом на 16 червня 2014 року в розмірі 1497041,78грн., а також стягнути з відповідачів в рівних частках судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00грн. Зазначена цивільна справа у серпні 2016року надійшла до Малиновського районного суду м. Одеси, після визначення підсудності Апеляційним судом Одеської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м.Одеси від 01 вересня 2016 року, справу було передано на розгляд судді Жуган Л.В. (а.с.173). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м.Одеси від 11 жовтня 2016р., у звязку із задоволенням самовідводу суддею Жуган Л.В., справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М. (а.с.185). Ухвалою суду від 11 жовтня 2016р. було прийнято справу до провадження (а.с.186). Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», діюча на підставі довіреності від 16 березня 2016року у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити у повному обсязі. (а.с.195,241). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду повідомлялась належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК. Раніше надала до суду заяву, якою позов не визнала, проти його задоволення заперечувала, просила суд застосувати до вимог банку строки позовної давності (а.с.232-233). Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі угоди від 20 травня 2016року та ордеру від 14 листопада 2016року у судовому засіданні позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не визнав, та просив відмовити в їх задоволенні. Раніше надав до суду заяву про застосування до позовних вимог банку строку позовної давності (а.с. 196,197,230-231). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ОТП Факторинг Україна»до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що 22 грудня 2006р. [PERSON] подала ЗАТ «ОТП Банк» кредитну заявку на отримання кредиту за кредитним договором №CNL- 0AU/3122/2006 від 22.12.2006р.(а.с.7). 22 грудня 2006р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого єПАТ «ОТП Банк»та [PERSON] був укладений кредитний договір №CNL- 0AU/3122/2006 від 22.12.2006р., згідно умов якого останній був наданий кредит в розмірі 60000,00 доларів США, зі сплатою фіксованої процентної ставки 13,99% річних з кінцевим терміном погашення кредиту 22 грудня 2016р. (а.с. 7-10). В якості забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №CNL- 0AU/3122/2006 від 22.12.2006р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №SR-0AU/1505/2006 від 22 грудня 2006р., згідно якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобовязання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов вищевказаного кредитного договору (а.с.11-12). Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 12 листопада 2010р. та додатком до нього, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги в тому числі за кредитним договором №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12.2006р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (а.с.20-27). Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с.29,30-35,36,37-41). Відповідно до п.1.9.1 частини №2 кредитного договору №ML-508/023/2008 від 23.05.2008р., незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та /або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за кредитним договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст.3 кредитного договору), та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки (надалі-«вимога»). При цьому зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позивальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати надсилання позичальнику відповідної вимоги. Встановлено, що 02 липня 2014року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на адресу [PERSON], була відправлена досудова вимога про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.18-19). Факт відправки досудової вимоги підтверджується описом вкладення в цінний лист (а.с.19). Згідно з п. 1.2. договору поруки №SR-0AU/1505/2006 від 22 грудня 2006р., банк може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором як до позичальника, так і до поручителя чи до всіх одночасно. Пунктом 3.1. договору поруки встановлено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань перед банком за кредитним договором, банк має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі чи в частині. Відповідно до п. 3.2. договору поруки, поручитель прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання позичальником його боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, здійснити і, виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому банком, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги банку. При цьому, згідно п. 3.4. Договору поруки, така вимога вважається отриманою поручителем, якщо її буде надіслано поштою за адресою, вказаною в договорі поруки. У звязку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було направлено [PERSON], на адресу, зазначену в договорі поруки, відповідну досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором за вих.№200135229 від 02 липня 2014р. (а.с.16,17). Факт відправки досудової вимоги підтверджується описом вкладення в цінний лист (а.с.17). Судом встановлено, що через невиконання відповідачами зобовязань за кредитним договором №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12.2006р., станом на 16 червня 2014р. склалася заборгованість відповідача [PERSON] перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 1497041,78грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 632203,78грн.,заборгованості за відсотками за користування кредитом 116317,11грн., пені 748520,89грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості від 16 червня 2014р. відповідно до умов кредитного договору №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12.2006р.(а.с.78,51). Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобовязання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобовязання, кредитор має право вимагати виконання зобовязання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. Частиною 1 ст.554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до частин 1,2,4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обовязку в повному обсязі однім із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором. Встановлено, що згідно з умовами п. 1.2. договору поруки №SR-0AU/1505/2006 від 22 грудня 2006р. укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] передбачено, що банк може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором як до позичальника, так і до поручителя чи до всіх одночасно. Тому, позивач має право вимагати виконання зобовязання як від боржника, так і від поручителя. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договорів кредиту та поруки для досудового врегулювання спірних правовідносин (а.с. 16-17,18-19). Відповідачами не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів у підтвердження заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованостіпідлягає задоволенню у повному обсязі. Встановлено, що при укладені договору поруки з ЗАТ «ОТП Банк», [PERSON] не оскаржував його умови і погоджувався з ними, шляхом підписання зазначеного договору. Зазначені обставини не заперечувались представником відповідача у судовому засіданні. Отже, договір поруки, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення і відповідачем не оскаржувався. Відповідно до п. 3.2. договору поруки №SR-0AU/1505/2006 від 22 грудня 2006р., поручитель прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання позичальником його боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому банком, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги банку. При цьому, згідно п. 3.4. Договору поруки, така вимога вважається отриманою поручителем, якщо її буде надіслано поштою за адресою, вказаною в договорі поруки. Факт відправки досудової вимоги підтверджується описом вкладення в цінний лист (а.с.17). Тобто спірним договором був встановлений строк, який відраховується здати отримання відповідної письмової вимоги банку. Встановлено, що 02.07.2014р. [PERSON], було направлено на адресу, зазначену в договорі поруки, відповідну досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а 19 серпня 2014року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовними вимогами до відповідачів про стягнення заборгованості(а.с.16,17). Щодо тверджень представника відповідача [PERSON] на припинення договору поруки №SR-0AU/1505/2006 від 22 грудня 2006р., укладеного між [PERSON]Б, та ЗАТ «ОТП Банк» на підставі ч.1,4 ст.559 ЦК України, то суд вважає, що дані твердження не відповідають вимогам діючого законодавства України, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1 договору поруки) про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Разом із тим позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на предявлення вимоги до поручителя та обовязок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобовязання припинилися. Отже, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Пунктом 2 частиною 1 кредитного договору від 22 грудня 2006 року встановлено, що строк повного погашення кредиту є 22 грудня 2016 року (а.с.7). З змісту пункту 4.1 договору поруки вбачається, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2014 року банк надіслав поручителю вимогу про погашення боргу за Кредитним договором на підставі п.3.1 Договору поруки протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги (а.с.16). Суд вважає, що оскільки позивач звернувся до поручителя з досудовою вимогою 02 липня 2014 року, то з цього часу у позивача виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 02 липня 2014 року і протягом наступних шести місяців. Судом встановлено, що банк звернувся до сторін, у тому числі і до поручителя з позовом 19 серпні 2014року, тобто шестимісячний строк, зазначений в частині четвертій статті 559 ЦК України, позивачем не пропущений, а тому договір поруки не є припиненим. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до довідки МСЕК серії 10ААВ №563454 від 20.05.2013року, відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи (105,106). Позивачем сплачено при зверненні до суду судовій збір в розмірі 3654,00грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача [PERSON], оскільки відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved