Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що він є спадкоємцем за законом за правом представлення, частки майна, після смерті рідної бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Для реалізації свого права на спадкування він звернувся із заявою до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, однак постановою від 11 червня 2018 року державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки він не зміг надати правовстановлюючий документ на квартиру, оскільки останній знаходиться у відповідача [PERSON] . Позивачем 22 червня 2018 року була направлена досудова вимога про надання державному нотаріусу Шостої дніпровської державної нотаріальної контори необхідного правовстановлюючого документу, а саме оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , однак відповідач в добровільному порядку вимогу не виконав та не надав оригінал свідоцтва нотаріусу. На численні запити державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гайворонської Т.О. про надання оригіналів документів для проведення нотаріальних дій за заявою [PERSON] відповідач оригінали не надав. На телефонні дзвінки нотаріуса та на дзвінки позивача відповідач не відповідає. Таким чином позивач не може реалізувати свої законні права та зареєструвати право власності шляхом спадкування за законом. Просив суд: визнати неправомірними дії [PERSON] щодо ненадання правовстановлюючого документу нотаріусу Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, а саме оригінал свідоцтва про право власності на майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати вчинити певні дії, а саме - зобов`язати [PERSON] надати нотаріусу Шостої дніпровської державної нотаріальної контори оригінал свідоцтва про право власності на майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для реєстрації права власності у зв`язку зі спадкуванням за законом. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2018 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні, яке відбувалося 26.10.2018 року, представник позивача підтримав позов, предмет, підстави позову та належності вибраного позивачем способу захисту. 27.12.2018 року представником позивача було подано змінену позовну заяву, якою змінено як предмет так і підстави позову. Відповідно до заяви представник позивача просив суд розглядати справу без його участі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 січня 2009 року змінена позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом повернена позивачу. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року по цивільній справі №202/4097/17 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за законом в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішенням встановлено, що згідно зі Свідоцтвом про смерть, виданого 28 грудня 2016 року Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 1559. Відповідно до спадкової справи № 306/2017, заведеної 15 травня 2017 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О., після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса звернувся [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі спадковою справою свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11 червня 2018 року, державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О. було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири номер [ADDRESS] , що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої, згідно зі ст.1266 ЦК України є в 1/3 частці [PERSON] , у зв`язку із тим, що не подано правовстановлюючого документу на спадкову квартиру. Таким чином, позивач, будучи спадкоємцем першої черги, реалізував своє право на прийняття спадщини за законом після свого померлої бабусі [PERSON] шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк та не здійснював відмову від прийняття спадщини, але, у зв`язку з відсутністю правовстановлювального документу, який підтверджував би право власності на квартиру [ADDRESS] , нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Як вбачається з наданих документів, позивач спробував вирішити питання отримання свідоцтва про право на спадщину шляхом надання відповідачем правовстановлюючого документа, який останній відмовляється надати, безпосередньо нотаріусу, про що свідчить досудова вимога ( а.с.46). Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо законом або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст.16 ЦК України. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Такий спосіб захисту цивільного права, який обрав позивач - визнати неправомірними дії [PERSON] щодо ненадання правовстановлюючого документу нотаріусу Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, а саме оригінал свідоцтва про право власності на майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати вчинити певні дії, а саме - зобов`язати [PERSON] надати нотаріусу Шостої дніпровської державної нотаріальної контори оригінал свідоцтва про право власності на майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для реєстрації права власності у зв`язку зі спадкуванням за законом, не можна вважати належним способом захисту у розумінні статті 16 ЦК України. Отже, захист спадкових прав позивача не може бути вирішений шляхом витребування у відповідача правовстановлюючого документа. За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотиву є відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, у зв`язку з недоведеністю наявності підстав для задоволення позову. Відмова у задоволенні цих позовних вимог не позбавляє [PERSON] права пред`явити до суду позов у інший спосіб. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed