Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути на її користь з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (далі ДП\~Укрекоресурси або Підприємство) заборгованість по заробітній платі в розмірі 9000 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 серпня 2015 року по 25 січня 2017 року в розмірі 92098 грн. 71 коп. та моральну шкоду в розмірі 3200 грн. В обґрунтування позову зазначала, що з 23 жовтня 2013 року по 10 серпня 2015 року вона перебувала у трудових відносинах з ДП\~Укрекоресурси. При звільненні її з роботи відповідач у порушення вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України у день звільнення з роботи виплату усіх належних їй сум не здійснив, заборгованість по заробітній платі на день звернення до суду становить 9000 грн. Крім цієї суми, за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 серпня 2015 року по 25 січня 2017 року Підприємство повинно виплатити їй середній заробіток у розмірі 92098 грн. 71 коп. Також невиплатою протягом тривалого часу належної заробітної плати ДП\~Укрекоресурси завдано їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 3200 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному, просила суд позовні вимоги задовольнити повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач ДП\~Укрекоресурси, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилося, про причини неявки суд не повідомило, заява про розгляд справи за його відсутності до суду теж не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Суд встановив, що наказом в.о. директора ДП\~Укрекоресурси №\~284-к від 23 жовтня 2013 року позивача [PERSON] було прийнято на роботу на посаду старшого бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та звітності фінансово-економічного департаменту Підприємства. Наказом директора ДП\~Укрекоресурси №\~235-к від 30 липня 2015 року [PERSON], начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності департаменту фінансового обліку та фінансового планування, з 10 серпня 2015 року звільнено з роботи за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України. На вказану посаду позивача [PERSON] за її згодою було переведено наказом директора ДП\~Укрекоресурси від 10 березня 2015 року №\~52-к, посадовий оклад позивача на цій посаді складав 4600 грн. Із розрахункового листа [PERSON] за серпень 2015 року вбачається, що заборгованість Підприємства перед позивачем становить 13120 грн. 02 коп. Із довідки №\~02 від 12 січня 2017 року видно, що заборгованість ДП\~Укрекоресурси перед [PERSON] по заробітній платі станом на 16 грудня 2016 року складає 9000 грн., середньоденна заробітна плата позивача становить 249 грн. 59 коп. У ч. 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 9000 грн. позивач [PERSON] заявила вимоги про стягнення на її користь з ДП\~Укрекоресурси середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 серпня 2015 року по 25 січня 2017 року за 369 робочих днів у розмірі 92098 грн. 71 коп. Виходячи з наведеного вище, враховуючи, що ДП\~Укрекоресурси у день звільнення [PERSON] з роботи належні їй при звільненні суми не виплатило, розрахунок із нею не провело, суд дійшов висновку, що відповідач повинен сплатити на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 9000 грн. та середній заробіток за весь час затримки по розрахунку за період з 11 серпня 2015 року по 25 січня 2017 року в розмірі 92098 грн. 71 коп. Згідно із ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення на її користь з ДП\~Укрекоресурси моральної шкоди в розмірі 3200 грн., завданої їй несвоєчасним проведенням розрахунку при звільненні, суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки доказів того, що цими діями відповідача [PERSON] завдано моральної шкоди позивачем суду не надано та судом не здобуто. У ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судових витрат звільнена, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1010 грн. 99 коп. (1\~% від суми задоволених вимог). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за один місяць у розмірі посадового окладу [PERSON] на день звільнення з роботи в сумі 4600 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial