Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 119 761 гривень 85 коп., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень, судовий збір у розмірі 1 837 гривень. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що 17.06.2016 року о 16 год. 05 хв. на Дніпропетровському шосе 9Новообухівська траса) у напрямку від м. Києва до с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області з вини водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу транспортний засіб марки «Honda CR-V», державний номерний знак [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.07.2016року [PERSON] визнано винним у порушенні вимог Правил дорожнього руху. Відповідно до звіту, складеного ФОП «[PERSON]» від 22.09.2016 року, вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу складає 118 038 грн. 85 коп. У зв'язку зі проведення вказаної оцінки позивачем понесено витрати, а саме - 1 200 грн. за складення звіту, 523 грн. - вартість транспортної послуги з евакуації постраждалого транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця його зберігання. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. . Судом встановлено, що 17.06.2016 року м. Києві на Дніпропетровському шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля марки «Honda CR-V», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 03.2014 року Центр ДАЇ 8001, [PERSON] є власником автомобіля марки «Honda CR-V», державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до звіту ФОП «[PERSON]» про визначення вартості матеріального збитку від 22.09.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Honda CR-V», державний номерний знак [NUMBER], з урахуванням коефіцієнтів фізичного зносу, становить 118 038 гривень 85 копійки. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.07.2016 року, [PERSON] визнано винним у порушенні вимог п. 13.1 ПДР України та притягнуто до адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортного засобу. За правилом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти,встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. На підтвердження розміру завданої позивачу шкоди, останньою надано суду звіт про визначення вартості матеріального збитку від 22.09.2016 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки ««Honda CR-V», державний номерний знак [NUMBER], з урахуванням коефіцієнтів фізичного зносу, становить 118 038 гривень 85 копійки. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Суд вважає, що вказаний звіт є належним доказом, оскільки він складений оцінювачем [PERSON], який має відповідне кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що 17.06.2016 року з вини відповідача [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу транспортний засіб зазнав пошкоджень, а позивачу завдано матеріальний збиток у розмірі 118 038 грн. 85 коп., суд надходить до висновку про те, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 118 038 грн. 85 коп. Вартість робіт зі складення звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого ушкодженням транспортного засобу від 22.09.2016 року становить 1200 грн. та сплачена [PERSON] та вартість транспортної послуги з евакуації постраждалого транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця його зберігання, що підтверджується копією квитанції № 001859 від 17.06.2016 року, у зв'язку із чим вказані суми також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку із чим позов [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з відповідача [PERSON] в розмірі 10 000 грн., судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачем не зазначено в чому полягала моральна шкода, не зазначено характер та обсяг страждань - фізичних, душевних, психічних, не зазначено характер немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, тому вимоги щодо стягнення моральної шкоди суд залишає без задоволення. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial