Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить: - визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № МL-008/419/2006 від 05 червня 2006 року, укладений між нею та акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна»; - визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір № РМL-008/419/2006 від 05 червня 2006 року, укладений між нею та акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна»; скасувати заборону відчуження нерухомого майна: житлового будинку та земельно ділянки, розташованих за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Чубаря, 10, накладену приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану у реєстрі № 1777. В обґрунтування вимог зазначається, що 05 червня 2006 року між позивачем та акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») укладено кредитний договір № МL-008/419/2006, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у розмірі - 60 000 доларів 00 центів США зі сплатою 11,0 % річних за користування кредитом на строк до 05 червня 2017 року. 05 травня та 05 вересня 2014 року укладено додаткові договори до кредитного договору від 05 червня 2006 року. У рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 05 червня 2006 року між банком та позичальником підписано іпотечний договір. При укладенні спірного кредитного договору порушено норми діючого законодавства та приписи Національного Банку України, що визначені законом як істотні та необхідні для даного виду договорів: не виконано вимоги частин другої та четвертої статті 11 Закону України «Про захист право споживачів», частини першої статті 6 Закону України «Про фінансування послуг та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту щодо повідомлення споживача про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. У кредитному договорі відсутня ціна кредиту, а отже відсутня істотна умова договору. При укладенні договору відповідач застосував нечесну підприємницьку діяльність, а саме не надав інформацію про більш вигідну з економічної точки зору схему погашення кредиту та не повідомив про вплив форми погашення кредитної заборгованості на суму абсолютного здорожчання кредиту, тим самим ввівши в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Умови кредитного договору є несправедливими, так як всі валютні ризики до договору перекладені на позивача, що порушує принцип добросовісності та істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін. Не погоджуючись із вказаним позовом про визнання правочинів недійсними публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ ОТП Банк») предявило зустрічний позов про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі - 19\~407 доларів США 62 центи. Свої вимоги за зустрічним позовом відповідач мотивує тим, на підставі кредитного договору від 05 червня 2006 року [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 60\~000 доларів США 00 центів із вставленням фіксованої процентної ставки у розмірі 11 % річних. За умовами кредитного договору позичальник зобовязувалася повертати частину кредиту, щомісяця сплачувати проценти у розмірі та строки, визначені Графіком повернення кредиту шляхом внесення готівки у касу банку або безготівкового перерахування на поточний рахунок. 05 травня та 05 вересня 2014 року між сторонами підписано додаткові угоди до кредитного договору. Взяті на себе зобовязання [PERSON] належним чином не виконувала. Станом на 07 вересня 2016 року у останньої виникла заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2006 року у розмірі - 19\~407 доларів 62 центи США, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 16\~603 долари 13 центів США та заборгованості по відсоткам у розмірі 2\~804 долари 49 центів США. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали, заперечили проти зустрічних позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав, підтримав зустрічний позов. Вислухавши пояснення позивача, її представника, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено із матеріалів справи 05 червня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], укладено кредитний договір № МL-008/419/2006, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 60\~000 доларів 00 центів США для придбання нерухомого майна. Дата остаточного повернення кредиту 05 червня 2017 року. Позичальник зобовязався повернути банку кредитні кошти та сплатити інші платежі у строки та розмірах, визначених графіком, який є додатком до кредитного договору. Відповідно до пункту 3 частини 1 кредитного договору, сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка - 11 % річних. Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів шляхом внесення готівки у касу банку або безготівкового перерахування. 05 травня та 05 вересня 2014 року між сторонами підписано додаткові договори № 1 й № 2 до кредитного договору від 05 червня 2006 року, якими внесено зміни і доповнення щодо форми погашення кредитної заборгованості та графіків платежів. З матеріалів справи вбачається, що у рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 05 червня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON], укладено № РМL-008/419/2006, за яким остання передала у іпотеку нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку по вулиці Чубаря, 10 у місті Броварах Київської області. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином у разі, коли воля субєкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню правочин визнається недійсним. Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла час виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно із частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Частиною другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Як вбачається з оспорюваного кредитного договору, при його укладанні сторони погодили всі його істотні умови щодо предмету договору, строку кредитування, плати за кредит, умов його забезпечення, прав та обовязків сторін, їх відповідальність, порядку виконання боргових зобовязань, порядку зміни процентної ставки. Також, відповідно до застереження у пункті 1.4 частини другої кредитного договору, підписанням цього договору сторони висловлюють цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредитом встановлених в пункті 1.4 цього договору, повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони цим також підтверджують, що повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредитом та окремими елементами цього порядку. При підписанні кредитного договору [PERSON] своїм підписом підтвердила, що вона повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними. При розгляді даної справи по суті позивач не надала суду доказів того, що при підписанні даного договору та його умов її воля формувалась не вільно або не відповідала її волевиявленню. На момент укладення договору позивач не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому, хоча і з порушенням строків виконувала його умови. В умовах кредитного договору, а також його додатку № 1 графіку повернення кредиту та сплати відсотків, який підписаний сторонами правочину, міститься повна інформація щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, яка визначена відповідачем за період з 05 липня 2006 року по 05 червня 2017 року з огляду на належне дотримання строків погашення заборгованості позичальником. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи висновок судового експерта за результатами проведення експертно-економічного дослідження № 91/02/2017 від 01 лютого 2017 року, суд не приймає його до уваги, так як викладені у ньому обставини не можуть слугувати підставою для визнання недійсним кредитного договору. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (частина друга статті 19 Закону). Зазначаючи про те, що діяльність банку ввела в оману, позивач будь-яких доказів того, що надана відповідачем інформація щодо умов кредитування була нечіткою, незрозумілою або мала двозначний спосіб, що істотно вплинуло чи могло вплинути на свободу її вибору або її поведінку як споживача, не надала. При цьому суд звертає увагу на те, що починаючи з дня укладення кредитного договору 05 червня 2006 року позивач хоча і неналежним чином, але виконувала умови останнього. Разом з тим, із позовом про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, звернулася лише у серпні 2016 року, тобто впродовж 10 років вважала їх дійсними, справедливими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства. За весь цей час будь-яких претензій до відповідача щодо умов оспорюваних правочинів не предявляла. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що укладаючи вищезазначені угоди, сторони діяли вільно у виборі контрагента та визначенні умов цих угод відповідно до вимог чинного законодавства і підстави визнавати ці угоди недійсними за вказаними вимогами у позивача відсутні. Правові підстави для скасування заборони відчуження нерухомого майна також відсутні. Вирішуючи питання по зустрічному позову, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу стаття 526 ЦК України. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Взяті на себе зобовязання щодо надання кредитних коштів відповідач виконав в повному обсязі, проте позивач від виконання умов договору ухиляється, у звязку з чим станом на 07 вересня 2016 року виникла заборгованість у розмірі - 19\~407 доларів 62 центи США, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 16\~603 долари 13 центів США та заборгованості по відсоткам у розмірі 2\~804 долари 49 центів США. Вказана заборгованість підтверджується розрахунком та позивачем не спростована. Таким чином порушення боржником своїх зобовязань, передбачених кредитним договором в частині щомісячного погашення заборгованості у розмірах встановлених графіком відповідно до умов кредитного договору, суд вважає доведеним, в звязку з чим вказана сума у розмірі 19\~407 доларів 62 центи США підлягає стягненню із [PERSON] Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стягненню із позивача на користь відповідача підлягає судовий збір.

Outcome: approved