Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №\~241 у будинку №\~2 по бульвару Незалежності у місті Бровари Київської області, та зняти його з реєстрації місця проживання за цією адресою. В обґрунтування позову зазначав, що він є власником вказаної квартири, зареєстрований та проживає у цій квартирі разом із членами своєї сімї, про що свідчить довідка форми №\~3. Також у даній квартирі зареєстрований, проте не проживає тривалий час, більше одного року, без поважних причин його зять [PERSON], плату за користування цим житлом відповідач не сплачує, витрат по утриманню квартири він не несе, тому відповідач згідно із вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування даним житлом. Позивач [PERSON] у суді позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Із довідки форми №\~3, виданої 16 серпня 2016 року Комунальним підприємством Броварської міської ради Житлово-експлуатаційна контора-1, видно, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 8 осіб: [PERSON], [INFO] (позивач), [PERSON], [INFO] (дружина), [PERSON], [INFO] (дочка), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (онук), [PERSON], [INFO] (онука), [PERSON], [INFO] (онука) та [PERSON], [INFO] (зять). Зазначена вище квартира позивачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Фондом комунального майна Броварської міської ради Київської області 29 листопада 1996 року. Відповідач [PERSON] співвласником вказаної квартири не являється. Із актів обстеження житлових умов від 23 липня та 22 листопада 2016 року, складених депутатами Броварської міської ради Київської області [PERSON] та [PERSON], видно, що відповідач [PERSON] із 2004 року зареєстрований у [INFO], однак не проживає у цій квартирі більше десяти років, що підтверджують сусіди. У ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання відповідача [PERSON] більше одного року без поважних причин у квартирі [ADDRESS] знайшов своє підтвердження в суді. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Із посвідчення серії А №\~121552 вбачається, що позивач [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1). Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. У ч. 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач від сплати судового збору за подачу до суду даного позову звільнений, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved