Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» (далі - постачальник) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газу у розмірі 4738,07 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за адресою споживання ( [ADDRESS] ) відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач раніше був зареєстрований за цією адресою. 20 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу вказаного будинку. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2015 року, визнано недійним вищезазначений договір купівлі-продажу. На даний час вказаний особовий рахунок оформлено на [PERSON] , проте останній за цією адресою не проживав та послугами газопостачання не користувався. Споживачем послуг з постачання природного газу є відповідач [PERSON] , оскільки заборгованість виникла після ухвалення судом рішення про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Постачальник свої зобов`язання щодо забезпечення відповідача природним газом виконував належним чином, надавав споживачу послуги, однак відповідач свої зобов`язання не виконав, тому позивач і звернувся із вказаним позовом до суду. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 серпня 2020 року прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду даної справи по суті. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2020 року дану цивільну справу передано на розгляд до Ізяславського районного суду Хмельницької області. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2020 року прийнято дану цивільну справу до провадження Ізяславського районного суду Хмельницької області, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача адвокат Бабчук О. В. у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, де зазначила про підтримання позову в повному обсязі, вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань не надіслали. Відзив на позов відповідачем не подано. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом об`єктивно встановлено, що на третю особу в справі [PERSON] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] (адреса - м. Хмельницький, пров. Ювілейний, 55), за яким постачальником надаються послуги з постачання природного газу. За вказаною адресою встановлено лічильник типу Самгаз RS/2001-2 G4 із серійним номером 2967998. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827. Постачальник свої зобов`язання щодо забезпечення споживача природним газом виконало належним чином, надало споживачу відповідні послуги, однак споживач своїх зобов`язань по оплаті послуг не виконав, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем в розмірі 4738,07 грн. за використаний природний газ, що підтверджується витягом з фінансового стану відповідача. Також судом встановлено, що відповідно до заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2015 року визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20 лютого 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо житлового будинку [ADDRESS] , а також стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 118 000 доларів США. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 09 березня 2016 року залишено без змін (предметом даного спору було стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів, набутих без достатньої правової підстави згідно визнаного недійним договору купівлі продажу від 20 лютого 2009 року). 20 серпня 2018 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г. Г. видано свідоцтво, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з: земельної ділянки загальною площею 0,0501 га, та житлового будинку загальною площею 241,0 кв. м., житловою площею 122,9 кв. м., які знаходяться у [ADDRESS] , оскільки торги не відбулися і стягувач [PERSON] виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним і газорозподільним підприємствами відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. За однією адресою укладається один договір. Частинами 1 та 3 статті 12 Закону визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 13 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 2 статті 19 Закону визначено, що постачання та розподіл природного газу мають забезпечуватися безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та якості. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 25 березня 2020 року у справі № 211/3347/18 (провадження № 61-11706св19), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/2625/16-ц (провадження № 61-34705св18) від 25 березня 2019 року у справі № 576/2554/14-ц (провадження № 61-18069св18). У матеріалах справи міститься типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. У той же час у справі відсутні докази того, що відповідач не проживав у вказаному житловому будинку та не користувався послугами постачальника у період після визнання недійсним договору купівлі-продажу цього будинку, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що [PERSON] у даному випадку був споживачем комунальних послуг із постачання природного газу, що надані постачальником. Взаємовідносини постачальника із споживачем визначаються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року (далі - Правила). Пунктом 4 (абзац 3) розділу ІІІ Правил визначено, що у разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Відповідач не звертався до позивача із заявою про відмову укласти договір про постачання природного газу, а тому підстав для звільнення його від обов`язку щодо сплати за поставлений до його будинку газ у спірний період не вбачається. Згідно з п. 1 р. І Правил постачання природного газу вони регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з оператором газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ). Відповідно до п. 13 р. ІІІ Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди. За змістом наведених норм обов`язковим учасником відносин по постачанню споживачу природного газу є оператор ГРМ, який визначає об`єм (обсяг) споживання природного газу споживачем. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Відповідно до п. 1 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань. Згідно абзаців 4 та 5 п. 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ. Суду наданий витяг з фінансового стану відповідача, складений постачальником, згідно якого станом на липень 2015 року показники газового лічильника, який встановлений у житловому будинку, становили 9100 куб. м. Станом на червень 2017 року показники лічильника зазначені у розмірі 9769 куб. м. Відповідно розмір боргу становить 4738,07 грн. Суд ураховує, що відповідачем не було надано доказів, які б спростували визначений оператором ГРМ об`єм спожитого газу або невідповідність дійсності показників газового лічильника, які зафіксовані оператором ГРМ. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для стягнення з [PERSON] на користь постачальника 4738,07 грн. заборгованості за спожитий природний газ. Судові витрати по справі у виді судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved