Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

у серпні 2012 року ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.08.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 183/П/56/2008-840, відповідно до умов якого банк надав останньому у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 105 672,00 доларів США на проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 15.08.2008 року № 2682. За умовами кредитного договору [PERSON] зобов`язався щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 1 380,18 доларів США. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15.08.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати перед ВАТ «КБ «Надра» як солідарний боржник за належне виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором. Вказало, що [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконали своїх зобов`язань за кредитним договором і договором поруки, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 04.07.2012 року склала 183 731,27 доларів США. Тому, вважаючи права банку порушеними, просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість на загальну суму 183 731,27 доларів США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 04.07.2012 року становить 1 468 472,21 грн.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 219,00 грн., а всього - 1 471 691,21 грн. Ухвалою від 24.08.2012 року відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 40). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2015 року, у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовлено (т. 2 а.с. 108-112, 181-184). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 06.04.2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.05.2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2015 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 227-229). Ухвалою від 14.11.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. та призначено підготовче засідання (т. 3 а.с. 59-60). Ухвалою від 22.08.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд (т. 3 а.с. 83). Ухвалою від 12.11.2020 року залучено до участі у справі замість позивача ПАТ «КБ «Надра» його правонаступника - ТОВ «Світ Фінансів» (т. 3 а.с. 189-190). В судовому засіданні представник позивача - Чуйко Я.В. позов підтримав, виходячи з обставин, викладених у позові та письмових поясненнях, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судовому засідання проти позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні, а також вирішити питання судових витрат у справі. Вказали, що [PERSON] став жертвою афери, кредитний договір підписав, проте, кредитні кошти ніколи не отримував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Заслухавши представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника, котрі не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд надійшов до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24.02.2016 року у справі № 6-50цс16. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Судом встановлено, що 15.08.2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 183/П/56/2008-840, відповідно до п. 1.1 якого банк зобов`язався надати [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 105 672,00 доларів США зі сплатою 14,99 % річних, на строк до 15.08.2031 року з метою проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 15.08.2008 року № 2682, що укладений між позичальником та [PERSON] , згідно з яким позичальник придбає у власність нерухоме майно - земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 3.1 кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом: зарахування на поточний рахунок обраного тарифного пакету при наявності належним чином оформленої заяви на переказ готівки, сума у іноземній валюті - доларах США; видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки. За умовами кредитного договору [PERSON] зобов`язався щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 1 380,18 доларів США з метою погашення кредиту (т. 1 а.с. 11-15). На забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки від 15.08.2008 року до кредитного договору № 183/П/56/2008-840, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед ВАТ «КБ «Надра» як солідарний боржник за належне виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором (т. 1 а.с. 16-17). Згідно з розрахунком, наданим банком, відповідачі належним чином не виконували зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 183 731,27 доларів СШA (а.с. 9-10). Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідачем [PERSON] презумпція правомірності кредитного договору № 183/П/56/2008-840 від 15.08.2008 року не спростована доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Так само, презумпція правомірності договору поруки від 15.08.2008 року до кредитного договору № 183/П/56/2008-840 також не спростована доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, так само як і факт укладення такого договору. Кредитний договір № 183/П/56/2008-840 від 15.08.2008 року та договір поруки від 15.08.2008 року до кредитного договору № 183/П/56/2008-840 підписані сторонами. Своїми підписами сторони засвідчили, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договорів зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Таким чином, суд надходить до висновку, що вчинена сторонами письмова форма кредитного договору та договору поруки є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім того, [PERSON] не заперечував факту підписання 15.08.2008 року кредитного договору № 183/П/56/2008-840, однак, наполягав на неотриманні від банку коштів за вказаним кредитним договором. Згідно ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Пунктом 3 розділу І Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року № 337, яка була чинною на час надання кредиту, передбачено, що до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать, зокрема, і видача готівки національної та іноземної валюти клієнтам з їх рахунків за видатковими касовими документами через касу банку або із застосуванням платіжних карток з їх рахунків чи відповідного рахунку банку через його касу або банкомат. До касових документів, які оформлюються згідно із цією Інструкцією, належить заява на видачу готівки (п. 1 глави 1 розділу III Інструкції) та визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються прийняття і видача готівки (п. 2 глави 1 розділу III Інструкції). Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов`язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи - отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Згідно з п. 3.1 кредитного договору кредитного договору № 183/П/56/2008-840 від 15.08.2008 року надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена у валюті - доларах США. На підтвердження передачі коштів банком, в якості доказу надано суду, окрім всього, заяву на видачу готівки від 15.08.2008 року № 159 (оригінал) (т. 1 а.с. 190). Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Заперечуючи проти позову, відповідач заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи для з`ясування належності йому підпису виконаного на заяві про видачу готівки від 15.08.2008 року № 159 та часу вчинення даного підпису, а також для встановлення часу нанесення відбитків штампів відділення банку на даній заяві. Згідно з висновком експерта від 19.12.2013 року № 218/1 підпис у графі «Зазначену суму одержав» у заяві про видачу готівки від 15.08.2008 року № 159 ймовірно виконаний [PERSON] . Вирішити питання щодо часу нанесення відбитків штампів у ході проведення експертизи не виявилось можливим в зв`язку з ненаданням позивачем зразків для дослідження експерту (т. 2 а.с. 40-43). Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 24.03.2014 року судом була призначена додаткова судова почеркознавча та технічна експертиза (т. 2 а.с. 70-73). Справа повернулась до суду без проведення додаткової судової експертизи в зв`язку з ненаданням ПАТ «КБ «Надра» на вимогу експертів зразків для дослідження (т. 2 а.с. 88). Таким чином, судова почеркознавча експертиза не містить категоричного висновку про те, що заява на видачу готівки підписана не відповідачем [PERSON] , а відповідно відсутні підстави вважати, що цим висновком спростовується отримання відповідачем коштів у банку. Суд не вбачає підстав для відхилення від вищезазначеного висновку експерта та вважає, що він відповідає вимогам чинного законодавства, є обґрунтованими, здійснений на підставі достатньо поданих експертові об`єктів дослідження. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що кредитний договір № 183/П/56/2008-840 від 15.08.2008 року підписаний [PERSON] , його недійсність не встановлена, а тому він породжує для його сторін правові наслідки. Як вбачається матеріалів справи, відповідачем [PERSON] належним чином не виконані умови укладеного кредитного договору, останнім здійснено часткове погашення боргу (12.09.2008 року - 1 381,00 доларі США, 10.10.2008 року - 1 381,00 доларів США) (т. 1 а.с. 9-10, т. 3 а.с. 92-122). Внаслідок таких дій, на момент звернення до суду у відповідача [PERSON] наявна заборгованість в загальному розмірі 183 731,27 доларів США, що відповідачем [PERSON] не спростовано належними та допустимими доказами. Посилання відповідача [PERSON] та його представника на те, що останній грошових коштів не отримував, земельної ділянки не купував, оскільки її по факту не існує, а значиться лише кадастровий номер, весь час співпрацював і намагався вирішити питання з банком, оскільки розумів, що був втягнутий у аферу, судом до уваги не приймаються з огляду на їх недоведеність а також на те, що останніми не спростовується факт укладення кредитного договору, отримання грошових коштів за ним та неналежного виконання його умов. За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно положень ст. 554 К України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, суд надходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору в розмірі 3 219,00 грн. в рівних частинах, оскільки Законом України «Про судовий збір» стягнення судового збору солідарно не передбачено. На підставі викладеного,

Outcome: approved