Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, уточненим у подальшому до [PERSON] , посилаючись на те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 26 жовтня 1979 року Малиновським відділом ЗАГС, актовий запис №717. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: вона, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначала, що 04 червня 2004 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації якого змінила своє прізвище, та взяла собі прізвище чоловіка - «[PERSON]». В період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з нею. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2013 року, шлюб між нею та [PERSON] , був розірваний. Позивачка зазначає, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності, а саме 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 вересня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 24 вересня 1993 року №22327, 1/6 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 2002 року, яка залишилася після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] та Ѕ частини квартири, яка залишилася після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: вона [PERSON] , рідна донька померлого, [PERSON] , рідний син померлого та [PERSON] , дружина померлого. Стверджувала, що вона прийняла спадщину після смерті батька, оскільки на час його смерті постійно проживала разом з ним, братом [PERSON] , та з рідним сином [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] . Крім неї, спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв також її брат [PERSON] , який в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа щодо майна [PERSON] , померлого [INFO]. Їх мати, [PERSON] спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , не прийняла, оскільки в установлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про відмову від своєї частки у спадщині на користь сина [PERSON] Отже, спадкове майно, яке залишилося після смерті їх батька [PERSON] було розподілено між нею та братом в частках, а саме: 1/ 3 частина квартири їй, а 2/3 частини квартири - брату [PERSON] [INFO] [PERSON] , помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті батька [PERSON] , але при житті оформити правовстановлюючі документи не встиг. Зазначала, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є вона та їх мати [PERSON] , відповідачка у справі, яка прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, позивачка за первісним позовом вказувала, що 29 серпня 2018 року вона також звернулася до державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO], де були заведені спадкові справи щодо майна померлих. Інших спадкоємців немає. 14 вересня 2018 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори їй була надана постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій після смерті батька, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Стверджувала, що після смерті діда [PERSON] , вона з сином пішла від чоловіка і стала проживати разом з батьком та братом в квартирі [ADDRESS] без реєстрації, оскільки була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При цьому вважала, що зареєструється в даній квартирі пізніше, так як ні батько, ні брат проти її реєстрації не заперечували, крім того, вона не знала і не могла знати, що її батько помре через такий короткий термін після смерті діда. Також зазначала, що на той час на її утриманні був малолітній син, а брат зловживав спиртними напоями, у зв`язку з чим у неї виникали проблеми, які не дозволяли їй займатися питанням реєстрації місця проживання за адресою квартири. Крім того, через деякий час брат захворів онкологічним захворюванням, перестав ходити та потребував дорогого лікування та догляду. Весь цей тягар ліг на її плечі. Всі ці обставини свідчать про те, що строк на прийняття спадщини після смерті батька, вона не пропустила, оскільки спадщину прийняла шляхом постійного проживання разом з ним на день його смерті. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд встановити факт її постійного проживання разом з батьком [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт прийняття [PERSON] , який помер [INFO] спадщини після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] В лютому 2019 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що з [PERSON] вона перебувала у шлюбі, зареєстрованому 26 жовтня 1979 року Малиновським відділом ЗАГС, актовий запис №717. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , яка після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] », та син [PERSON] , [INFO] . Зазначала, що [INFO] її чоловік [PERSON] , помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності, а саме 1/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право на житло від 24 вересня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 24 вересня 1993 року №22327, 1/6 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 2002 року, яка залишилася після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] та Ѕ частини квартири, яка залишилася після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: вона [PERSON] , дружина померлого, [PERSON] , донька померлого, та [PERSON] , син померлого. Інших спадкоємців немає. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , який в установлений законом строк звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та їх донька [PERSON] , яка на день смерті батька постійно проживала разом з ним. Вказувала, що після смерті чоловіка в установлений законом строк вона звернулася до державного нотаріуса із заявою про відмову від своєї частини спадщини на користь сина [PERSON] . Позивачка за зустрічним позовом стверджувала, що спадкове майно, яке залишилося після смерті її чоловіка [PERSON] було розділено між їх дітьми в частках, а саме: 1/3 частина квартири - [PERSON], а 2/3 частини квартири - [PERSON] , оскільки вона відмовилася від своєї частки на користь сина. При цьому, ніхто з дітей не встиг оформити правовстановлюючі документи на спадкове майно, оскільки вважали, що це можливо зробити пізніше. [INFO] [PERSON] , помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті батька [PERSON] Спадкоємцем після смерті [PERSON] є вона [PERSON] , рідна мати померлого, яка прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини де була заведена спадкова справа щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . Інших спадкоємців не має. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка за зустрічним позовом просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 2/3 частини квартири [ADDRESS] Ухвалою суду від 30 січня 2019 року по справі було призначено підготовче судове засідання (а.с. 54). Ухвалою суду від 30 січня 2019 року по справі були витребувані спадкові справи щодо майна [PERSON] , який помер [INFO]; щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] ; щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 54). Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року по справі були прийняті до провадження та об`єднанні в одне провадження з первісними позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. 73-74). Ухвалою суду від 19 березня 2019 року були викликані в судове засідання в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 149-150). Ухвалою суду від 19 березня 2019 року підготовче провадження по справі було закрите, та справа була призначена до судового розгляду (а.с. 151-152). Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом та її представник, діюча за ордером від 04 січня 2019 року в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову не заперечували (а.с. 6). Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася в порядку ст. 128 ЦПК України, надала через канцелярію суду заяву про підтримання зустрічних позовних вимог та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог, оскільки вважає, що позивачка [PERSON] дійсно прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] (а.с. 158). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення фактів та визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено що квартира [ADDRESS] належала в рівних частках на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 вересня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 24 вересня 1993 року №22327, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7, 93 звор., 94). 04 жовтня 1993 року право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в БТІ та видано реєстраційне посвідчення від 04 жовтня 1993 року (а.с. 109 звор.). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був рідним сином [PERSON] та [PERSON] та проживав разом з ними в квартирі [ADDRESS] (а.с. 83). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 26 жовтня 1979 року Малиновським відділом ЗАГС, актовий запис №717, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 50). Від шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8, 9). Встановлено, що 04 червня 2004 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10). Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с. 51). Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності, на підставі свідоцтва про право на житло від 24 вересня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 24 вересня 1993 року №22327. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були [PERSON] , чоловік померлої та [PERSON] , рідним син померлої, які прийняли спадщину шляхом звернення до державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. 22 листопада 2002 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , в рівних частках (а.с. 13). 14 грудня 2007 року право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» (а.с. 14). [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 15). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності, а саме 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право на житло від 24 вересня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконком Одеської міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 24 вересня 1993 року №22327, 1/6 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 2002 року, яка залишилася після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був [PERSON] , рідним син померлого, який прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом з померлим, що підтверджується довідками від 06 листопада 2006 року (а.с. 84, 84 звор.). Відповідно до листа Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі від 02 квітня 2019 року спадкова справа щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] не заводилася (а.с. 160). Таким чином, після смерті [PERSON] , єдиним власником квартири [ADDRESS] став [PERSON] Встановлено, що [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 16). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності, а саме 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право на житло від 24 вересня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 24 вересня 1993 року №22327, 1/6 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 2002 року, яка залишилася після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] та Ѕ частини квартири, яка залишилася після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на час смерті також належала на праві власності у порядку спадкування за законом Ѕ частина квартири, яка залишилася після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Факт належності [PERSON] на праві власності Ѕ частини квартири, сторонами не заперечується. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: [PERSON] , дружина померлого, [PERSON] , донька померлого, [PERSON] , син померлого. Інших спадкоємців не має. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , син померлого, який в установлений законом строк, а саме 10 листопада 2006 року звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини де була заведена спадкова справа щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 80). Встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2007 року був встановлений факт того, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] та онуком [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 113). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , донька померлого, також прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки на день відкриття спадщини постійно проживала разом з батьком, але за місцем проживання не була зареєстрована. Встановлено, що [PERSON] , дружина померлого [PERSON] в установлений законом строк звернулася до державного нотаріуса із заявою про відмову від своєї частини спадщини після смерті чоловіка на користь сина [PERSON] (а.с. 80 звор., 82). Отже, спадщину після смерті [PERSON] прийняли його діти, а саме: 1/3 частина квартири - [PERSON], а 2/3 частини квартири - [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] , його спадкоємці [PERSON] та [PERSON] правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS] не оформили, оскільки вважали, що це можливо зробити пізніше. 13 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с. 20). Постановою державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 14 вересня 2018 року [PERSON] ., доньці померлого [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] , оскільки вона пропустила строк на прийняття спадщини після смерті батька та не довела факт сумісного з ним проживання (а.с. 19). Встановлено, що 14 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] (а.с. 22,89 звор., 122). Листом від 29 серпня 2018 року державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки вона пропустила шестимісячний строк для відзиву заяви про відмову від прийняття спадщини до майна [PERSON] , який закінчився 17 листопада 2006 року (а.с. 97 звор.). Встановлено, що [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 17). Після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті батька [PERSON] , але при житті оформити правовстановлюючі документи не встиг. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , рідна мати померлого, яка прийняла спадщину шляхом звернення 14 серпня 2018 року до державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , де була заведена спадкова справа щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . Інших спадкоємців немає (а.с. 23, 122). З матеріалі спадкової справи вбачається, що 13 серпня 2018 року [PERSON] також звернулася до державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] (а.с. 21, 98, 130). Листом від 29 серпня 2018 року державним нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки із заявою про прийняття спадщини звернулися спадкоємці першої черги (а.с. 108). Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 28 січня 2019 року [PERSON] , [INFO] , до 02 листопада 2017 року була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , знята з обліку в квартиру [ADDRESS] , без реєстрації (а.с. 53). Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрації №2847 від 05 листопада 2018 року [PERSON] проживав та був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 28 лютого 1996 року по день смерті [INFO] (а.с. 24). Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 10 жовтня 2018 року ринкова вартість квартирі [ADDRESS] складає 577493,00 грн. (а.с. 25-37). Встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України (а.с. 38-39). Відповідно до технічного паспорта на квартиру від 16 листопада 2011 року квартира [ADDRESS] складається з: двох житлових кімнат, 1-а кімната, площею 17,1 кв.м., 2-а кімната, площею 13,4 кв.м., кухні, площею 6,3 кв.м., ванної кімнати, площею 2,0 кв.м., коридору, площею 4,4 кв.м., санвузлу, площею 1,0 кв.м., вбудованої шафи, площею 0,3 кв.м., балкону, площею 0,8 кв.м., загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м. (а.с. 35-36). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] на час смерті на праві власності належала квартира [ADDRESS] . У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Факт постійного проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які пояснили суду що [PERSON] після смерті діда, разом з сином пішла від чоловіка і стала проживати разом з батьком та братом. Вказаний факт підтвердила та не заперечувала відповідачка у справі [PERSON] , мати [PERSON] , та спадкоємиця [PERSON] За таких обставин, суд вважає доведеним факт постійного проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] Частиною першою ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визначаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, або добровільності їх визнання. Суд вважає, що оскільки факт постійного проживання [PERSON] з батьком [PERSON] не заперечується та визнається [PERSON] , то він не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки після смерті [PERSON] спадщину прийняли його діти [PERSON] та його донька [PERSON] , то в силу ст. 1268 ЦК України у них виникло право володіння та користування спадковим майном. Відповідно до правової позиції у справі за №6-164 цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23 січня 2013 року). Судом встановлено, що позивачі не мають можливості оформити своє право власності на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS], оскільки при житті померлі [PERSON] , та [PERSON] не встигли оформити своє право власності на спірну квартиру, та крім цього позивачці за первісним позовом необхідно встановити факт її постійного проживання з померлим [PERSON] , а позивачці за зустрічним позовом факт родинних відносин між нею та [PERSON] , оскільки у них є розбіжності в прізвищах. Відповідно до ст. 25 ЦК України - здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Отже, право на отримання документу про права власності померлих на квартиру [ADDRESS], має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, тому після її смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Відповідно до п.1 глави 8 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства України. Відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документа щодо права власності померлого на квартиру [ADDRESS] , позбавляє позивачку можливості його надати нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до норм ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки судом достовірно встановлено, що померлому [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS], а також факт постійного проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] в даній квартирі. Тому у суду є всі підставі для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо встановлення факту її постійного проживання з батьком [PERSON] на час його смерті та визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Крім того, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] прийняла спадщину після смерті сина, шляхом звернення в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після його смерті. Також, суд вважає встановленим факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , оскільки останній є її рідним сином, незважаючи на розбіжності у їх прізвищах. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі за первісним позовом складає 2693,38 грн., за зустрічним позовом - 3850,00 грн., які сплачені позивачами у повному обсязі при зверненні до суду (а.с. 1, 2, 69).

Outcome: approved