Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить виселити [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, позбавивши права користування ним. В обґрунтування позову зазначається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 05 грудня 1990 року шлюб між ними розірвано, подружні стосунки припинені. 28 листопада 2014 року [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Попович Л.С., зареєстрованого у реєстрі за № 2032 передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Не зважаючи на відчуження квартири, відповідач продовжує у ній проживати та значиться зареєстрованим. Будь-яких домовленостей щодо подальшого користування житлом між позивачем та відповідачем не існує. [PERSON] не є членом сім'ї власника та наймачем житла, при цьому продовжуючи проживання у квартирі, систематично порушує правила співжиття й не сплачує комунальні послуги по утриманню квартири. Позивач вважає, що відповідач займає житлове приміщення без відповідних правових підстав, чим порушує її права як власника. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що у 2014 році мав проблеми зі здоров'я, у зв'язку з чим вирішив переоформити належну йому квартиру на позивача. Домовленості щодо його подальшого виселення чи зняття із реєстрації між ними не існувало. Неправомірних дій по відношенню до сина він не вчиняв, будь-якого іншого житла не має. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідач не вживає спиртні напої, так як переніс тяжку хворобу. Обставини викладені у позові щодо його побиття відповідачем не відповідають дійсності. На даний час позивач має намір продати квартиру, що стало підставною для звернення до суду із даним позовом. Вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони по даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі. 05 грудня 1990 року шлюб між [PERSON] й [PERSON] розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] видане 05 грудня 1990 року. Відповідно до договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Попович Л.С., зареєстрованого у реєстрі № 2032 [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS]. Із витягу із реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Як вбачається із довідки № 1295 від 04 серпня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області у квартирі № 9 за вищевказаною адресою зареєстровані: [PERSON], 1948 року народження, й [PERSON], 1971 року народження. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно із положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У правовій позиції у згаданій справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив про те, що власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, при розгляді справи по суті встановлено, що відповідач проживає у спірній квартирі та значиться у ній зареєстрованим. Сервітуту щодо користування житлом між ним та позивачем як власником не встановлено. У зв'язку із відчуженням [PERSON] втратив право користування квартирою, при цьому не є членом сім'ї теперішнього власника. Разом з тим, обставини, на які посилається позивач як на підставу для виселення, а саме зловживання відповідачем спиртними напоями, порушення умов співжиття, й завдання тілесних ушкоджень їх спільному сину, свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли. Так, з матеріалів справи вбачається, що у червні 2017 року [PERSON] звернулася до Броварського ВП ГУНП в Київській області із заявою щодо неправомірних дій [PERSON] по відношенню до сина [PERSON], 1971 року народження. 12 липня 2017 року [PERSON] видано висновок про результати перевірки по зверненню, з якого вбачається, що [PERSON] із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення не звертався. Згідно зі статтею 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до частини третьої статті 116 ЖК України, на яку посилається позивач, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідач є колишнім власником квартири, який після відчуження залишився у ній проживати, тобто не вважається таким, що самоправно зайняв жиле приміщення. Впродовж трьох років після набуття права власності на спірну квартиру позивач не ставила питання щодо виселення відповідача, у відповідні установи з питань порушення останнім умов співжиття та самоправного зайняття жилого приміщення не зверталася. На даний час з підстав заявлених позивачем, вимога про виселення відповідача задоволенню не підлягає. Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При розгляді даної справи по суті, суд не встановив обставин, які б свідчили про порушення прав позивача та необхідності їх відновлення у спосіб виселення відповідача із займаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial