Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

у січні 2020 року АТ «ВТБ Банк» звернулось до суду з позовом до відповідача - [PERSON] , в якому просило: - стягнути з [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 138 271,81 грн., 6 292,34 грн. - заборгованості по компенсації комунальних послуг; - усунути перешкоди у праві користування квартирою [ADDRESS] , що на праві власності належить АТ «ВТБ Банк», шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити квартиру [ADDRESS] ; а також покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір оренди нерухомого майна від 01.09.2018 року № 3-1ГО-1-007 був розірваний, договірні відносини між сторонами припинені, проте, в порушення умов договору відповідач не повернув позивачу орендоване майно. Крім того, відповідач не виконував свої зобов`язання по оплаті орендної плати та комунальних платежів, що спричинило виникнення заборгованості, яку і просить стягнути з відповідача з урахуванням передбачених договором штрафних санкцій. Ухвалою від 25.02.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 20.05.2020 року (а.с. 51). 15.05.2020 року до суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням карантину (а.с. 56). Ухвалою від 20.05.2020 року розгляд справи відкладено на 11.09.2020 року (а.с. 59). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач в установлений строк відзив на позовну заяву не подав. Від представника позивача - адвоката Паламарчука І.І. 11.09.2020 року надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що з матеріалами справи він ознайомився лише 10.09.2020 року, а тому йому потрібен час для написання відзиву. За змістом ст. ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 275 ЦПК України). Враховуючи викладене, приймаючи до уваги час перебування справи у провадженні суду (з січня 2020 року), обізнаність відповідача про відкриття провадження у справі (а.с. 56), укладення з адвокатом Паламарчук І.І. угоди про надання правої допомоги ще 14.07.2020 року, суд надходить до висновку про те, що остання мала достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки відзиву на позовну заяву, а тому підстав для відкладення розгляду справи не вбачає. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 01.09.2018 року між АТ «ВТБ Банк» (орендодавець) та фізичною особою [PERSON] (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна № З-1ГО-1-007, відповідно до якого орендодавець зобов`язується передати, а орендар зобов`язується прийняти в строкове оплатне користування (оренду) нерухоме майно, а саме: квартирою [ADDRESS] (об`єкт оренди), загальною площею 79,2 м2, житловою площею 48,9 м2, схема (план) у додатку № 1 до цього Договору, належної орендодавцю на праві власності на підставі свідоцтва, виданого 16.08.2016 року [PERSON] , приватним нотаріусом КМНО та зареєстрованого в реєстрі за № 662 (а.с. 6-17). За умовами цього Договору: - строк оренди за цим Договором становить один рік з дати передачі об`єкта оренди в оренду за актом приймання-передачі (п. 3.1. Договору); - орендодавець зобов`язаний передати, а орендар прийняти в користування об`єкт оренди протягом 5 (п`яти) днів з дня підписання цього Договору (п. 4.1. Договору); - приймання-передача об`єкта оренди здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання акта приймання-передачі. В акті приймання-передачі об`єкта оренди зазначаються стан об`єкта оренди та показники лічильників, встановлених в об`єкті оренди (п. 4.2. Договору); - об`єкт оренди вважається переданим в оренду з дня підписання сторонами акта приймання-передачі якщо інше не визначено сторонами в акті (п. 4.3. Договору); - за оренду об`єкта оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату в національній валюті України у розмірі, встановленому цим Договором, на підставі рахунків, наданих орендодавцем не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, за який сплачується орендна плата (п. 5.1. Договору); - розмір орендної плати з урахуванням її індексації за один місяць оренди становить 26 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 4 333,33 грн. У випадку збільшення розміру податку на землю/нерухомість, розмір орендної плати підлягає пропорційному збільшенню без укладення договору про внесення змін до цього договору щодо збільшення розміру орендної плати, при цьому орендодавець письмово повідомляє орендаря про збільшення розміру орендної плати та надає його новий розрахунок (п. 5.2. Договору); - орендна плата сплачується щомісячно в строк не пізніше 20 числа місяця, за який сплачується орендна плата, шлхом переказу коштів на рахунок орендодавця (п. 5.4 Договору); - нарахування орендної плати та компенсації комунальних та експлуатаційних витрат починається з дати підписання сторонами акта приймання-передачі про передачу об`єкта оренди орендарю та припиняється з дати підписання сторонами акта приймання-передачі про повернення об`єкта оренди орендодавцю. Якщо днем почату перебігу строку, за який відповідно до цього Договору повинна сплачуватись орендна плата, буде не перше число відповідного місяця, або днем закінчення такого строку буде не останній день відповідного місяця, за ці місяці орендар сплачує орендну плату та компенсацію комунальних та експлуатаційних витрат в розмірі, пропорційному кількості календарних днів у такому місяці, за який відповідно до цього Договору повинна сплачуватись орендна плата та компенсація комунальних та експлуатаційних витрат (п. 5.7. Договору); - орендар зобов`язаний вчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, встановлену цим Договором, та компенсацію комунальних та експлуатаційних витрат (підп. 6.4.2. п. 6.4. Договору); - орендар зобов`язаний у разі припинення цього Договору повернути орендодавцю об`єкт оренди в належному стані з урахуванням його нормального зношення. Будь-які зміни, що були здійснені в об`єкті оренди орендарем та не були погоджені із орендодавцем, мають бути вилучені орендарем за власний рахунок, а об`єкт оренди має бути приведено до стану, який існував на день передачі об`єкта оренди орендодавцем в оренду на підставі цього договору (підп. 6.4.4. п. 6.4. Договору); - після закінчення строку дії договору, в тому числі в результаті розірвання договору, орендар зобов`язаний протягом 5 банківських днів з дня закінчення строку оренди передати (повернути) орендодавцю об`єкт оренди за Актом приймання-передачі. Об`єкт оренди вважається повернутим з дня підписання Акту приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди. У момент передачі (повернення) об`єкта оренди за актом приймання-передачі орендар передає орендодавцеві ключі від об`єкта оренди (п. 8.1 Договору) - умовами повернення орендарем орендодавцеві об`єкта оренди є, зокрема, звільнення орендарем об`єкта оренди від власного майна та приведення його у стан, що існував на момент прийняття об`єкта оренди в оренду з урахуванням нормального зношення (підп. 8.2.1. п. 8.2. Договору); - при односторонньому розірванні цього Договору орендодавцем, а також в інших випадках припинення строку дії цього Договору, орендодавець має право направити для підписання орендарю підписаний зі сторони орендодавця акт приймання-передавання з оренди об`єкта оренди. У разі ухилення орендаря від підписання акта приймання-передавання об`єкта оренди та/або нез`явлення орендаря в зазначений у письмовому повідомленні орендодавця час та місці підписання акта, або якщо орендар не повернув протягом десяти календарних днів з дати його отримання підписаний зі свого боку акт приймання-передавання з оренди об`єкта оренди, об`єкт оренди вважається повернутим орендодавцю з дати, що зазначена у письмовому повідомленні орендодавця та/або направленому та підписаному орендодавцем акті приймання-передавання з оренди об`єкта оренди (п. 8.4. Договору); - у разі порушення орендарем строків сплати орендної плати та/або комунальних або експлуатаційних витрат орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також відшкодовує завдані орендодавцю збитки (п. 11.2 Договору); - у разі порушення орендарем строків сплати орендної плати та/або компенсації комунальних та експлуатаційних витрат більше, ніж на 60 днів, орендар додатково сплачує орендодавцю 25% річних від простроченої суми (п. 11.3 Договору); - у разі порушення орендарем строків передачі (повернення) об`єкта орендар сплачує орендодавцю санкцію у розмірі 10% від розміру місячної орендної плати за кожен день прострочення передачі (п. 11.4 Договору); - у разі розірвання договору внаслідок порушення орендарем зобов`язань за договором, орендар зобов`язується сплатити орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати, а також відшкодувати завдані орендодавцеві збитки (п. 11.8 Договору); - цей договір вважається укладеним, набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом усього строку оренди, а в частині виконання зобов`язань - до моменту їх повного виконання (п. 12.1. Договору). На виконання умов договору орендодавець - АТ «ВТБ Банк» передав, а орендар - фізична особа [PERSON] прийняла нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (об`єкт оренди), загальною площею 79,2 м2, житловою площею 48,9 м2, схема (план) у додатку № 1 до цього Договору, що підтверджується складеним сторонами актом приймання-передачі від 01.09.2018 року, який підписаний обома сторонами, збоку відповідача - представником за довіреністю - [PERSON] , та засвідчений відтиском печатки орендодавця (а.с. 16). В подальшому, між сторонами у справі 30.08.2019 року було укладено додаткову угоду № 1, якою продовжено строк дії договору оренди до 31.08.2020 року та збільшено орендну плату з 01.09.2019 року до 27 000,00 грн. Судом встановлено, що укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Статтею 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. За умовами Договору орендна плата сплачується орендарем щомісячно в строк не пізніше 20 (двадцятого) числа місяця, за який сплачується орендна плата, шляхом переказу коштів на рахунок орендодавця (п. 5.4. Договору). Відповідно до положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовими вимогами від 14.06.2019 року № 3647/1-2, від 19.07.2019 року № 4196/1-2, від 08.11.2019 року № 6182/1-2, в яких повідомляв про наявність заборгованості по орендним платежам та вимагав від останньої терміново виконати свої зобов`язання згідно договору оренди. Факт надсилання зазначених вимог підтверджується копіями відповідних поштових повідомлень (а.с. 26-32). 18.11.2019 року відповідач подала до банку заяву, котрою гарантувала оплату заборгованості по орендній платі та комунальним платежам до 31.12.2019 року (а.с. 29). Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач у визначений договором строк орендні платежі належним чином та в повному обсязі не здійснила, внаслідок чого за останньою рахується заборгованість по орендній платі в розмірі 81 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Орендодавець має право розірвати Договір в односторонньому порядку і вимагати повернення об`єкта оренди, якщо орендар допустив порушення строку сплати орендної плати або компенсації комунальних та експлуатаційних витрат більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів (підп. 6.1.3 п. 6.1 Договору). Пунктом 12.4 Договору сторони встановили, що цей договір може бути достроково розірваний орендодавцем в односторонньому порядку у випадку наявності заборгованості орендаря з будь-яких платежів, покладених на нього цим Договором, строк якої перевищує 30 (тридцять) календарних днів, незалежно від суми заборгованості. При цьому Договір вважається розірваним з дня отримання орендарем відповідного письмового повідомлення орендодавця. У іншому випадку цей Договір може бути розірваний орендодавцем в односторонньому порядку за умови письмового повідомлення орендаря не менше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати розірвання Договору, вказаної орендодавцем в такому письмовому повідомленні. В такому разі Договір вважається розірваним з дати, зазначеної в письмовому повідомленні орендодавця (п. 12.5. Договору). При цьому, п. 13.4. договору сторони узгодили, що якщо інше не передбачено цим договором, будь-які повідомлення сторін одна одній здійснюються письмово шляхом направлення таких повідомлень засобами поштового зв`язку поштовим відправленням з оголошеною цінністю, описом вкладення та повідомленням про його вручення, кур`єром або шляхом особистого вручення представнику іншої сторони з відміткою про дату отримання та особу, яка його отримала. Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив відповідачу лист від 27.11.2019 року № 6476/1-2, в якому повідомляв про одностороннє розірвання договору, відповідно останнім днем дії договору є 30.11.2019 року та вимагав повернути підписані договір про розірвання договору оренди та акт приймання-передачі (повернення) приміщення. Факт надсилання відповідного повідомлення разом з доданими до нього проектом договору про розірвання договору оренди та актом приймання-передачі (повернення майна) за підтверджується копіями відповідних опису вкладення у цінний лист, поштовим повідомленням, а також відомості з сайту Укрпошти (а.с. 33-37). Враховуючи викладене, суд встановив, що договір є розірваним, а орендні відносини припиненими з 30.11.2019 року, що відповідачем (орендарем) не заперечено. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. В силу ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання. За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за оренду майна закон покладає на відповідача. Відповідач доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за оренду нерухомого майна в розмірі, більшому, ніж визнає позивач, не представив, доводи позивача не спростував. Тому, при дослідженні наданого позивачем розрахунку, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків за договором оренди щодо своєчасного та повного сплати орендної плати. Вказане відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано. Крім того, позивач також просив суд стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов`язання передбачену п. 11.2 договором пеню в сумі 3 068,39 грн., на підставі п. 11.3 договору 25% річних в сумі 203,42 грн., а також передбачену п. 11.8 договору неустойку в розмірі 54 000,00 грн., 6 029,86 грн. заборгованості по компенсації оплати комунальних послуг та 262,48 грн. пені по компенсації оплати комунальних послуг згідно п. 11.2 договору. Зданого приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Пунктом 11.2. договору передбачено, що у разі порушення орендарем строків сплати орендної плати та/або компенсації комунальних та експлуатаційних витрат орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення, а також відшкодовує завдані орендодавцю збитки. При цьому, як передбачає ч. 1 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. За приписами ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Вимогами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано. Пунктом 11.3. договору встановлено, що у разі порушення орендарем строків сплати орендної плати та/або компенсації комунальних та експлуатаційних витрат більше, ніж на 60 (шістдесят) днів, орендар додатково сплачує на користь орендодавця 25 (двадцять п`ять) % річних від простроченої суми. Виходячи з наданого позивачем розрахунку, суд встановив, що з відповідача на користь позивача станом належить до стягнення 3 068,39 грн. пені та 25% річних в сумі 203,42 грн., у зв`язку з чим вказані вимоги підлягають задоволенню. За змістом ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення. При зверненні до суду позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача неустойку, передбачену п. 11.8 договору в сумі 54 000,00 грн. за дострокове розірвання договору внаслідок порушення орендарем зобов`язань за договором. Пунктом 11.8. договору сторони погодили, що у випадку розірвання цього Договору внаслідок порушення орендарем зобов`язань за Договором, орендар зобов`язується сплатити орендодавцю неустойку в розмірі подвійної місячної орендної плати, а також відшкодувати завдані орендодавцю збитки. На думку суду, за правовим змістом зазначена неустойка не стосується встановленого ч. 2 ст. 785 ЦК України особливого виду відповідальності наймача за неповернення орендованої речі у вигляді подвійної орендної плати за весь час користування річчю. Договором між сторонами за прострочення повернення майна з оренди сторонами було передбачено іншу відповідальність, а саме: санкцію за п. 11.4 договору. Неустойка, передбачена п. 11.8 договору, за правовим змістом є погодженою сторонами на основі вільного волевиявлення одноразовою санкцією (штрафом), встановленою у розмірі, кратному до суми місячної орендної плати, за дострокове розірвання договору оренди з вини орендаря. Укладаючи вказаний договір, орендодавець мав на меті перш за все отримання орендної плати у встановленому договором порядку та розмірі. Відтак, суд погоджується з тим, що несплата орендної плати є істотним порушенням умов договору оренди, яке в порядку п. 6.1.3 договору є обґрунтованою підставою для розірвання договору орендодавцем в односторонньому порядку. Судом встановлено, що орендар не виконала обов`язку щодо сплати орендної плати, у зв`язку з чим листом від 27.11.2019 року № 6476/1-2 орендодавець повідомив орендаря про дострокове розірвання договору оренди з 30.11.2019 року. Наявність прострочення та розірвання договору з причин такого прострочення не спростовані відповідачем, у зв`язку із чим позовна вимога позивача в частині стягнення неустойки, передбаченої п. 11.8 договору, в розмірі подвійної місячної орендної плати є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню у розмірі 54 000,00 грн. Відповідачем не заявлено та не доведено не співмірність штрафних санкцій та не заявлено про зменшення штрафних санкцій судом. Крім того, обґрунтованою, доведеною та неспростованою відповідачем доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України є вимога про стягнення 6 029,86 грн. заборгованості по компенсації оплати комунальних послуг та 262,48 грн. пені по компенсації оплати комунальних послуг згідно п. 11.2 договору, котра, на думку суду, також підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання відповідача звільнити квартиру [ADDRESS] , суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] , належної орендодавцю на праві власності на підставі свідоцтва, виданого 16.08.2016 року [PERSON] , приватним нотаріусом КМНО та зареєстрованого в реєстрі за № 662. Частина 1 ст. 316 ЦК України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частини 1 та 2 ст. 319 ЦК України встановлюють, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та те, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Суд дійшов висновку про те, що позивач є власником об`єкта оренди, то він набув права щодо вимоги про усунення перешкод у праві користування майном шляхом зобов`язання відповідача звільнити об`єкт оренди. Стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведена стаття унормовує захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, констатує, що право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Відповідно до цієї статті, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Зазначений позов має назву «негаторний». Однією з особливостей цього позову, як правило, є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі. У протилежному випадку власник має право звернутися до суду з двома вимогами - про визнання права власності на майно та усунення перешкод у здійсненні щодо нього правомочностей. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо). Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. При цьому задоволення негаторного позову можливе за сукупністю двох підстав: наявність у позивача права вимоги усунення перешкод та вчинення перешкод відповідачем. За відсутністю хоча б однієї з обставин, підстави для задоволення негаторного позову відсутні. Усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном як спосіб захисту цивільного права чи інтересу фактично передбачає покладення на відповідача обов`язку припинити дію, яка порушує право, та можливе лише щодо триваючого правопорушення. Якщо ж на момент подання негаторного позову вчинення перешкод у користуванні майном припинилося, то підстав для його задоволення немає. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (наприклад, шляхом знесення неправомірно збудованих споруд, про припинення ремонтних робіт в сусідній квартирі, виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо). Захист прав і охоронюваних законом інтересів підприємств і організацій за негаторним позовом здійснюється судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права. Якщо негаторний позов визнано обґрунтованим, у резолютивній частині рішення необхідно чітко визначити дії, які повинен вчинити відповідач щодо усунення порушень права власника, і строк виконання цих дій. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Разом з тим, АТ «ВТБ Банк» як власник майна не довело суду факт триваючого правопорушення з боку відповідача - створення власнику перешкод будь-яким чином у здійсненні його права власності, у зв`язку з чим позовна вимога про усунення перешкод у праві користування майном шляхом зобов`язання відповідача звільнити об`єкт оренди, не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 4 089,50 грн. (а.с. 4). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial