Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Посилалась на ті обставини, що спільне життя з відповідачем не склалося, їх шлюб існує лише формально і його збереження неможливе, оскільки суперечитиме інтересам обох сторін. У період зареєстрованого шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Вказувала, що сторони не досягли згоди щодо матеріального утримання сина, а оскільки обов'язок по утриманню дитини несуть обоє з батьків просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина. Ухвалою суду від 01 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила провести розгляд справи у її відсутність та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] викликався в судове засідання у встановленому законом порядку, проте до суду він не з'явився, про причини неявки не повідомив, надав суду заяву у якій просив розгляд справи здійснити за його відсутності, а також подав відзив на позов. У поданому відзиві відповідач просив задовольнити позовну заяву в частині розірвання шлюбу, а в частині стягнення аліментів - відмовити. Вказував, що сторони з травня 2018 року проживають окремо, однак фактичні шлюбні відносини між сторонами продовжувались до кінця 2018 року. Стверджував, що він не ухиляється від утримання сина, у добровільному порядку надає матеріальну допомогу для забезпечення сина необхідними речами, продуктами харчування та забезпечує медичний огляд. Стверджував, що аліменти за рішенням суду мають стягуватись з батьків, які умисно ухиляються від утримання дітей, а відповідач добровільно і в більшому ніж ј частка його доходу обсязі здійснює підтримку сина. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 27 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 262, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с.14). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6), який на даний час проживає разом з позивачкою (а.с. 13). Як вбачається з позовної заяви, спільне життя позивача та відповідача не склалося через різних поглядів сторін на сімейне життя, в зв'язку з чим вони з травня 2018 року проживають окремо та не ведуть спільного господарства, а за таких обставин їх шлюб існує лише формально і його збереження є неможливе, оскільки суперечитиме інтересам обох сторін. Спору про розподіл майна між позивачем та відповідачем на день розгляду справи не виникає. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із подружжя. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то позовна заява в частині розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню. Згідно письмових пояснень позивача, відповідач офіційно працевлаштований та має регулярний дохід. Судом встановлено, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON], що підтверджується долученими до відзиву дублікатами квитанцій. Разом з тим, позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом про визначення розміру аліментів на утримання дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який покладається законом рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з викладеного, враховуючи обов'язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з [PERSON] на користь позивачки на утримання їх малолітнього сина в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є достатнім для забезпечення належного розвитку та утримання дитини, починаючи з дня подання заяви, а саме з 11 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Також відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768,40 грн понесених нею судових витрат по сплаті судового збору та в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп, оскільки при зверненні до суду з вимогою про стягнення аліментів позивач була звільнена від його сплати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст. 84,110, 112, 180-184 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved