Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], [INFO], про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що він на підставі договору дарування є власником будинку за адресою м.Добропілля вул. Перемоги, 85/1. Відповідач є чоловіком його дочки [PERSON], яка знаходиться з ним у зареєстрованому шлюбі. Відповідач постійно проживає за адресою [INFO]. В 2012 році він як власник житла, на прохання відповідача дав згоду на реєстрацію місця проживання останнього у його квартирі. Проте жодного дня відповідач [PERSON] в його будинку з 2012 року не мешкав. А тому вважає, що відповідач на підставі вимог ст. 405 ЦК України втратив право на користування вказаним житлом. Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить провести розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування 1/2 частини житлового будинку від 16 червня 1998 року [PERSON] прийняв в дар 1/2 ідеальну частку житлового будинку №85, що знаходиться в м.Добропілля Донецької області по пр. Перемоги, що складає з себе трикімнатну квартиру №1. Договір зареєстровано в реєстрі за №1789. (а.с.7) З домової книги вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстроване з 23 березня 2012 року за адресою м.Добропілля пр. Перемоги, 85/1. (а.с.8-9) Відповідно до довідки виданої головою правління ОСББ «Перлина-Добропілля» за адресою м.Добропілля м-н Молодіжний, 31/13 з 2012 року по теперішній час постійно фактично мешкають такі особи: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. (а.с.20) З довідки голови квартального комітету по пр. Перемоги від 25 листопада 2018 року вбачається, що за адресою м.Добропілля пр. Перемоги, 85/1 зареєстрований [PERSON] з 2012 року, проте фактично за адресою не проживає. (а.с.11) Свідоцтвом про шлюб серії І-НО №009903 підтверджується, що [PERSON] перебуває з 25 червня 2005 року у шлюбі з [PERSON]. (а.с.12) Свідцтвом про народження серії V-НО № 399068 від 28 лютого 1983 року підтверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. (а.с.13) Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1\~ст.\~317\~ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Як розяснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Відповідно д вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] понад один рік без поважних причин не мешкає за адресою [ADDRESS], а тому суд вважає, що він втратив право користування спірним жилим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved