Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У січні 2017 року позивачка звернулась до суд з даним позовом. Посилалась на те, що вона та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Після припинення між нею та відповідачем у 2002 році шлюбних відносин син проживає з нею. Відповідач сплачував аліменти на утримання сина у розмірі ? частини усіх його доходів. 24 квітня 2016 року син досяг повноліття та сплата аліментів припинена. З 1 вересня 2016 року син навчається у Донецькому національному медичному університеті на денній формі навчання, термін навчання до 30 червня 2022 року. Вона сплачує за навчання сина згідно укладеного нею договору з керівництвом університету 7 000 грн. за семестр. В університеті відсутній гуртожиток для студентів, тому син вимушений винаймати житло, за яке сплачує 1 000 грн. на місяць, крім того, несе витрати на комунальні послуги. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина в період навчання, хоч має таку можливість, оскільки має постійну роботу. Просила стягнути з відповідача на користь сина аліменти у розмірі ? частини всіх видів його заробітку починаючи з дня подачі заяви до кінця навчання, тобто до 30 червня 2022 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року позов задоволено частково, стягнено з відповідача на користь [PERSON] аліменти на час його навчання в розмірі1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 6 січня 2017 року до 24 квітня 2021 року та на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.. У апеляційній скарзі відповідач просить змінити рішення та стягнути аліменти у розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку. Посилається на неповноту та несправедливість встановлення обставин, що мають значення для справи, внаслідок їх неправильного дослідження та оцінки, порушення принципу належного здійснення правосуддя, закріпленого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, зазначає, що судом не приведено обґрунтування розміру стягнених аліментів, не надано належної оцінки його доводам про відсутність належних доказів того, чому син не скористався можливістю вселитись до гуртожитку чи про відсутність гуртожитку в університеті, незрозуміло, чому син орендує житло загальною площею 75 кв. м., що необґрунтовано робить його витрати значно більшими. Хоч у рішенні вказано той факт, що син отримує державну соціальну допомогу, однак, на його думку, це жодним чином не відобразилось на розмірі аліментів, стягнених з нього і цьому суд також не надав жодного обґрунтування. Судом неналежно зясовано підставу навчання сина у вищому навчальному закладі, оскільки у довідці з місця навчання вказано, що підставою навчання є держбюджет, разом з цим надано договір на навчання на платній основі. Він має ще одну дитину дочку [PERSON], [INFO], яку теж зобовязаний утримувати, у березні 2013 року дочка двічі була прооперована, після чого періодично отримує амбулаторне лікування, у звязку з чим він несе певні витрати. Він не заперечує, що має можливість надавати допомогу сину, але вважає, що розмір такої допомоги, стягнений судом є завеликим. В засіданні апеляційного суду представник відповідача [PERSON] прийняв участь в режимі відеоконференції, підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні. Сторони в засідання апеляційного суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено отриманням позивачем та відповідачем особисто 05.05.2017 року телефонограм із зазначенням часу та місця розгляду справи. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, але за участю його представника. Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід змінити в частині визначення розміру аліментів з наступних підстав. Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, суд виходив із того, що відповідач працює, його середньомісячний заробіток складає 10 547,94 грн., отже він може надавати матеріальну допомогу, відповідач має нову сімю, малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні відповідача та періодично потребує амбулаторного лікування, взяв до уваги можливість надання утримання матірю позивачкою, яка працює та отримує середньомісячну заробітну плату в сумі 6 252,99 грн., тому суд визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно. З висновком суду щодо визначення розміру аліментів погодитись неможливо з наступних підстав. Згідно із ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою №2282Д/2017 від 27.02.2017 року [PERSON] дійсно є студентом Донецького Національного медичного університету ім. М. Горького медичного факультету 1 курсу за спеціальністю медицина, підстава навчання - держбюджет, форма навчання - денна, термін навчання з 1 вересня 2016 року по 30 червня 2021 року (а.с.54). 08 серпня 2016 року між Донецьким Національним медичним університетом ім. М. Горького та [PERSON] був укладений договір № к/м-42-2016 на здійснення навчання [PERSON], згідно розділу 4 якого загальна вартість освітньої послуги становить 84 000 грн. з 1 по 6 курс в рік 14 000 грн., 7 000 грн. - за семестр. Вартість понесених позивачкою витрат на навчання сина підтверджена квитанцією від 13.01.2017р. на суму 7 000 грн.. Зазначення у довідці №2282Д/2017 від 27.02.2017 року підстави навчання держбюджет не спростовує доказів того, що навчання платне, оскільки довідка виготовлена на бланку, фраза «підстави навчання держбюджет» надрукована заздалегідь, а інші відомості про [PERSON] написані від руки. З врахуванням надання копії договору про оплату за навчання та квитанції про внесення плати за навчання в сумі 7 000 грн., а також з врахуванням доводів апеляційної скарги про зменшення розміру аліментів, а не про відмову у позові, колегія суддів вважає, що позивачкою надано достатні та допустимі докази про платне навчання [PERSON]. Як вбачається з довідки міжрайонної травматологічної МСЕК від 07.07.2016р. [PERSON] з 24.04.2016р. встановлена 3 група інвалідності у зв'язку із захворюванням з дитинства на строк до 07.07.2017р., якому протипоказана важка фізична праця та тривала ходьба, переохолодження. З вересня 2016 року [PERSON] отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1 247 грн. (грудень 2016р.), що підтверджується довідкою УСЗН Покровської міської ради Донецької області № 145 від 23.02.2017р.. [PERSON] зареєстрований разом із матір'ю [PERSON] за адресою: м. Покровськ Донецької області, мікрорайон Лазурний[ADDRESS], що підтверджено довідкою з місця проживання. Згідно з договором оренди від 15 листопада 2016 року за місцем навчання у м. Лиман [PERSON] орендує квартиру, строком на 1 рік до 1 грудня 2017 року, розмір орендної плати 1 000 грн. плюс оплата за лічильниками спожитої електроенергії, води, газу. Також позивачкою надано квитки на проїзд автобусом між м. Лиман та м. Покровськ, вартістю 85,59 грн. на підтвердження витрат на щомісячні поїздки сина додому та на навчання. Відповідач працює в ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» гірничим робочим очисного забою, згідно з довідкою про заробітну плату розмір нарахованого доходу за 12 місяців з листопада 2015 року по жовтень 2016 року включно становить 169 119,73 грн., фактично отриманий дохід становить 117 197,12 грн., тобто середньомісячний фактично отриманий заробіток становить 9 766,43 грн. (117 197,12 грн. : 12) (а. с.48). Позивачка працює у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Покровську головним спеціалістом - економістом відділу соціальних та медичних послуг, згідно з довідкою її заробітна плата за останні 6 місяців з серпня 2016 року по січень 2017 року включно становить 36 416,61 грн. чи 6 069,44 грн. на місяць (36 416,61 грн. : 6) (а. с. 59). Відповідач має іншу сімю та має на утриманні дочку [PERSON] [INFO], яка перебуває на диспансерному обліку в амбулаторії №3 Центру первинної медико санітарної допомоги м. Покровська, з діагнозом плосковальгусна постава стопи, двічі була прооперована в ОДКЛ м. Дніпра, періодично отримує амбулаторне лікування. Заявлені та доведені стороною позивача потреби у матеріальній допомозі становлять у грошовому вираженні 14 000 грн. на рік на оплату навчання, 12 000 грн. на рік на оплату житла, 171,18 грн. на місяць проїзд на автобусі додому у м. Покровськ та у м. Лиман на навчання, в середньому 2 337,18 грн. на місяць (( 14 000 грн. +12 000 грн.) :12 місяців = 2 166 грн. в місяць + 171,18 грн. на проїзд = 2 337,18 грн.). З врахуванням обовязку і можливості позивачки надавати матеріальну допомогу сину, що продовжує навчання, факту отримання сином державної соціальної допомоги в розмірі 1 247 грн., колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково та зменшити розмір стягнених судом аліментів до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Посилання заявника апеляційної скарги на те, що незрозуміло, чому син орендує житло загальною площею 75 кв. м., що робить його витрати значно більшими та про відсутність доказів того, що у навчальному закладі відсутній гуртожиток безпідставні. Відповідачем на надано доказів наявності гуртожитку чи доказів можливості оренди житла за меншу суму. З врахуванням викладеного підстави для зменшення розміру аліментів до 1/10 частини заробітку (доходу) відповідача не доведені. Згідно з п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи в частині визначення розміру аліментів є підставою для зміни рішення.

Outcome: partial