Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору №12006-087/07Р від 21.06.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 69000,00 доларів США строком до 21.06.2026 року зі сплатою 11,99% річних. 06.08.2010 року між сторонами було укладено договір про внесення змін да доповнень до вищевказаного кредитного договору, внаслідок якого відбулася реструктуризація кредиту. Далі вказав, що оскільки відповідачем належним чином не виконуються зобов'язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, у нього станом на 29.05.2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 87454,39 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом у сумі 59001,00 доларів США та заборгованості за процентами у сумі 28453,39 доларів США. Крім цього, боржниці нараховано неустойку (пеню) за кредитом у сумі 8834,22 доларів США та неустойку (пеню) за процентами у сумі 14414,34 доларів США. З метою забезпечення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №12006-087/07Р від 26.06.2007 року, за яким він зобов'язується нести солідарну відповідальність перед позивачем. У з'язку з наведеним позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитом та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час, дату і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення не надали, у зв'язку з чим з урахуванням згоди представника позивача, суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Оскільки наслідки ст. 224 ЦПК України представнику позивача зрозумілі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №12006-087/07Р від 21.06.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 69000,00 доларів США на строк до 13.06.2015 року зі сплатою 11,99% річних. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний був погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення рівними частинами в сумі 303,00 доларів США щомісяця до 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом відповідно до п. 4.2 Кредитного договору підлягали сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10 го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії Кредитного договору, зазначеного у п. 1.2 Кредитного договору. У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідачка [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Згідно п.9.1 Кредитного договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної ставки, зазначеної в п.1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка [PERSON] згідно Розрахунку заборгованості за договором № №12006-087/07Р від 21.06.2007 року станом на 29.05.2015 року має борг у сумі 87454,39 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом у сумі 59001,00 доларів США та заборгованості за процентами у сумі 28453,39 доларів США. Крім цього, боржниці нараховано неустойку (пеню) за кредитом у сумі 8834,22 доларів США та неустойку (пеню) за процентами у сумі 14414,34 доларів США. З метою забезпечення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №12006-087/07Р від 26.06.2007 року, за яким він зобов'язується нести солідарну відповідальність перед позивачем. Частиною 1статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Оскільки кредитний договір є забезпеченим договором поруки, за яким [PERSON] взяла на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність перед банком, суд вважає за можливе задовольнити позов та стягнути суму боргу з відповідачів солідарно. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановленихобставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відносно валюти грошових коштів, які необхідно стягнути на користь позивача суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами. Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до вказаних норм, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93). Положеннями п.12 «Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьоїстатті 533 ЦК України. У зв'язку із вищезазначеним, суд вважає обґрунтованою необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором саме у валюті - долар, при цьому вважає, що вказані кошти повинні бути сплачені відповідачем у доларах США без конвертації у гривню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме судового збору у розмірі 3654 грн. 600 коп., також підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved