Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

У серпні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON]О до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, в якій заявник вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2013 року по 12 жовтня 2014 року, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2013 р. н., але коштів на її утримання відповідач у добровільному порядку не надає. Посилаючись на ч. 1, ч. 2 ст. 180, ст. 181, ч. 3 ст. 182, ст. 183 СК України, вимагає стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі по 1.000 гривень щомісяця, починаючи з дня подання заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON], посилаючись на ст. 31 ЦПК України, змінила розмір позовних вимог, зменшивши суму щомісячних стягнень до 500 грн. В обумовленій судом частині власні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, надіслав письмові заперечення проти позову. Стверджує, що спроможний сплачувати лише по 500 грн. щомісячно, бо не має постійного заробітку. Також зобовязується додатково допомагати доньці. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких міркувань. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається зі згаданих пояснень та наданих сторонами доказів, вони з 12.03.2013 р. по 28.10.2014 р. перебували у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], 13.07.2013 р. н. Позивач обґрунтовано стверджує, що неповнолітня перебуває на її утриманні, а за довідкою сільського голови та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ця обставина у суді підтвердилася. Із довідки районного територіального медичного обєднання «Новомиргородське» витікає, що дитина здорова, не перебуває на «Д» обліку. Згідно із вимогами Сімейного кодексу України: ст. 180 батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 192 розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач, не дивлячись на свій батьківський обовязок, з жовтня 2014 р. участі у вихованні дочки не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, у звязку з чим з нього необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку в обумовленому судом розмірі. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) відсутність у платника аліментів іншої дитини, непрацездатних батьків, дружини; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Таким чином, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. щомісячно. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України Про судовий збір, ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 551,20 грн., від сплати якого позивач була звільнена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 180-183, 191-192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved