Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову вказує, що з 01.08.2017 вона працювала заступником начальника відділу експертизи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (далі - Управління). 28 грудня 2017 року позивач була ознайомлена з наказом Управління від 26.12.2017 №135-к «Про звільнення працівників», згідно п.6 якого її звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. За період роботи в Управлінні позивач отримувала лише одне попередження №10-1550 від 24.10.2017, надане для ознайомлення 26.10.2017. Цим попередженням відповідно до вимог ст.32 КЗпП України позивач, як і всі інші працівники Управління, була попереджена про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема, про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018. При цьому попередження містило неконкретне формулювання «про можливе майбутнє звільнення». З огляду на зміст вказаного попередження, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст. 36 КЗпП України. Зазначене попередження №10-1550 від 24.10.2017 відповідно до ст.32 КЗпП України не може бути підставою для вивільнення працівників за п.1 ст. 40 КЗпП та бути підставою для видання наказу від 26.12.2017 «Про звільнення працівників». Зміст попередження не відповідає вимогам ст.ст. 40 та 49-2 КЗпП України. Після вказаного попередження відповідач жодних дій, пов'язаних з інформуванням позивача щодо посад, професій, які скорочуються (виводяться зі штатного розпису), з інформуванням позивача щодо нового штатного розпису не вчиняв, про майбутнє звільнення позивача у зв'язку із скороченням його посади або чисельності, а також у зв'язку з відсутністю у позивача переважного права на залишення на роботі, не повідомляв, відповідач не пропонував позивачу іншу роботу. Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Наказ №135-к від 26.12.2017 не містить інформації про підстави звільнення та неможливість переведення працівника. Частиною 2 ст. 49-2 КЗпП України встановлено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення па роботі. Зміст переважного права працівників на залишення на роботі закріплений в статі 42 КЗпП України. Як вважає позивач, їй притаманні ознаки переважного права на залишення на роботі, її рівень кваліфікації і продуктивності праці є значно вищим, ніж інших працівників, які були прийняті на роботу. Однак, керівництвом управління питання кваліфікації і продуктивності праці не розглядалися взагалі, а визначення кандидатур на заміщення штатних посад провадилося за особистими принципами та міркуваннями. З боку відповідача взагалі не здійснювалося ознайомлення позивача та інших працівників із запровадженим з 01.01.2018 штатним розписом управління, заходами з реорганізації, не проведене персональне попередження про наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності або штату, тобто не дотримано строки для попередження про наступне вивільнення та іншій вимоги ст. 49-2 КЗпП України. Про намір відповідача звільнити позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України стало відомо лише 28.12.2017 під час ознайомлення з наказом №135-к від 26.12.2017, а фактичне вивільнення відбулося наступного дня всупереч встановлених вимог. Таким чином, відповідач здійснив незаконне звільнення, оскільки відповідно до ч.1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівник персонально попереджається не пізніше ніж за два місяці. В даному випадку відповідач повідомив позивача не про наступне його вивільнення, а про зміни в організації виробництва і праці, про зміни істотних умов праці, про зміну системи оплати праці, розмірів окладу, найменування посад, у зв'язку чим припустив про можливе звільнення. Повідомлення про припущення щодо можливого звільнення працівника і повідомлення про наступне вивільнення не є тотожними. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати незаконним і скасувати пункт 6 наказу №135-к «Про звільнення працівників» від 26.12.2017 року щодо звільнення [PERSON] з посади заступника начальника відділу експертизи тимчасової непрацездатності управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, поновити [PERSON] на посаді, стягнути з Управління середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на день розгляду справи, розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, із застосуванням положень п.10 цього Порядку щодо коригування середньоденного заробітку у розмірі 595,70 грн. на коефіцієнт підвищення 2 у зв'язку з тим, що з 01.01.2018 розмір окладу за посадою заступника начальника відділу управління збільшився удвічі і складає 10070,00 грн. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із підстав викладених у ньому та просили задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, про що надали письмовий відзив та заперечення, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши осіб, які приймали участь у справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.08.2017 була прийнята на посаду заступника начальника відділу експертизи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області в порядку переведення відповідно до наказу від 31.07.2017 №25-к в результаті реорганізації фондів соціального страхування. 28.12.2017 позивач була ознайомлена з наказом Управління від 26.12.2017 №135-к «Про звільнення працівників», згідно п.6 якого її звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. 26.10.2017 відповідач довів до відома позивача попередження №10-1550 від 24.10.2017 року, яким повідомив, що відповідно до вимог ст.32 КЗпП України,

Outcome: partial