overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в Єнакіївський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, відповідно до укладеного кредитного договору № DNH4KP32650560 від 16 липня 2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1318,20 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови договору відповідачкою не виконуються. Станом на 21 січня 2014 року вона має заборгованість у розмірі 19654,99 гривні. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперчував. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду була сповіщена належним чином, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 16 липня 2006 року [PERSON] уклала з позивачем кредитний договір № DNH4KP32650560 (а.с. 5-8), отримавши кредит у розмірі 1318,20 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови договору відповідачкою не виконуються. Станом на 21 січня 2014 року вона має заборгованість у розмірі 19654,99 гривні (а.с.3). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Згідно інформації, наданої позивачем, [PERSON] має заборгованість: - 1237,09 гривень - по кредитній заборгованості; - 6001,43 гривня - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 11004,33 гривні - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; А також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 гривень - штраф (фіксована частина); - 912,14 гривень - штраф (процентна складова). На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON], про стягнення заборгованості у сумі 19654,99 гривні підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в Єнакіївський міський суд з позовом до [PERSON], про стягнення суми боргу за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, відповідно до укладеного кредитного договору без номеру від 19 травня 2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1775,59 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови договору відповідачем не виконуються. Станом на 9 січня 2014 року він має заборгованість у розмірі 10643,42 гривні. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був сповіщений належним чином, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 19 травня 2005 року [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір без номеру (а.с. 5), отримавши кредит у розмірі 1775,59 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови договору відповідачем не виконуються. Станом на 9 січня 2014 року він має заборгованість у розмірі 10643,42 гривні (а.с.4). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Згідно інформації, наданої позивачем, [PERSON] має заборгованість: - 1592,58 гривні - по кредитній заборгованості; - 9050,84 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON], про стягнення заборгованості у сумі 10643,42 гривні підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в Єнакіївський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, відповідно до укладеного кредитного договору без номеру від 28 липня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови договору відповідачем не виконуються. Станом на 30 листопада 2013 року він має заборгованість у розмірі 31766,42 гривень. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був сповіщений належним чином, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 28 липня 2006 року [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір без номеру (а.с. 7-10), отримавши кредит у розмірі 4600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови договору відповідачем не виконуються. Станом на 30 листопада 2013 року він має заборгованість у розмірі 31766,42 гривень (а.с.4-5). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON], про стягнення заборгованості у сумі 31766,42 гривень підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 17.09.2012 року між товариством та [PERSON] було укладено генеральний договір про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 18853,82 грн.. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим має заборгованість в розмірі 19010,37 грн., яку позивач просить стягнути з [PERSON], а також стягнути судові витрати. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. У судовому засіданні відповідач позов визнав, зробивши усуну заяву. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, роз'яснивши відповідачеві наслідки визнання ним позову, суд вважає за можливе прийняти заяву відповідача, оскільки вона не порушує інтереси сторін чи інших осіб і не суперечить вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2012 року між сторонами укладено генеральний договір про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 18853,82 грн. на строк 12 місяців, з 17.09.2012 р. по 30.09.2013 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов'язання по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 0,833% в місяць (а.с.6). Даний договір укладений за заявою відповідача, в якій він висловив бажання оформити кредит на своє ім'я, а також він ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПРИВАТБАНКА, що підтверджується його особистим підписом (а.с.5). У відповідності із розрахунком, заборгованість за договором, укладеного між сторонами, станом на 23.12.2013 року, становить 19010,37 грн. (а.с. 4). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В договорі, укладеному між сторонами, зазначені всі істотні умови, які сторони досягли під час укладання кредитного договору. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність свої вини у порушенні зобов'язання. Відповідач таких доказів суду не надав та погодився з тим, що дійсно має заборгованість перед позивачем. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати на користь позивача у сумі 243,60 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить суд розірвати між ними шлюб, посилаючись на те, що 14 червня 1980 року вони зареєструвала шлюб. Від спільного подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Вже тривалий час сторони разом не мешкають, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, втратили почуття взаємного порозуміння, поваги, любові, позивач неодноразово просила відповідача розірвати шлюб через відділ РАЦС, але він категорично відмовляється, тому позивач просить укладений між ними шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання з'явився, але надав до суду заяву в якій не заперечував проти позовних вимог, просив розглянути справу без його участі. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи сторони з 14 червня 1980 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, яке було видане Палацом Щасті м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та актовим записом № 420. Судом встановлено, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбні відносини, разом не мешкають, спільного господарства не ведуть, втратили почуття взаємного порозуміння, поваги, любові, позивач неодноразово просила відповідача розірвати шлюб через відділ РАЦС, але він категорично відмовляється. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 13.02.2010р. він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, з 2012 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачкою і на утримання якого, позивач надає матеріальну допомогу добровільно. Позивач вважає, що спільне життя з відповідачкою не склалося через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини, просить суд розірвати укладений між сторонами шлюб та покласти судові витрати на відповідачку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позов підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON], до судового засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена своєчасно у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, на підставі чого, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві позивач вказав, що вони з відповідачкою 14 лютого 2001 року у відділі РАЦС Октябрського районного управління юстиції зареєстрували шлюб, актовий запис №23. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З 2006 року вони з відповідачкою припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, подальше сумісне життя і збереження сім»ї вважає не можливим, а тому просив шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 14 лютого 2001 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Октябрського районного управління юстиції, актовий запис №23. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Як встановлено в судовому засіданні, між позивачкою та відповідачем майнового спору на даний час не виникає. Згода про місце проживання неповнолітньої дитини між ними досягнута. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що він з відповідачкою шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе через постійні суперечки з різних питань сімейного життя. Спір про поділ спільного майна подружжя в даний час відсутній, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб за вказаних умов. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, не повідомивши причини своєї неявки. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 10 лютого 1996 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 130 (а.с. 4 ). Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO].. Відповідно до положення ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами у 1995 році. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сумісне життя не склалося по причині відмінності характерів, відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя, що потягло за собою втрату почуття любові та поваги один до одного. Збереження сім'ї за таких обставин є недоцільним, оскільки шлюб має формальний характер. Позивач про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву, згідно з якої вбачається, що у судове засідання з'явитися не може, просить розглянути справу за його відсутності та наполягає на задоволенні позову. Відповідач про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, у судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву, із змісту якої вбачається, що не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу за її відсутності. На підставі положень частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки всі особи, які беруть участь у справі, у судове засіданні не з'явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюються. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 28 квітня 1995 року, який був зареєстрований Пересічанською селищною Радою Дергачівського р-ну, Харківської області, про що у той же день зроблено актовий запис за № 15. Враховуючи фактичні взаємини подружжя та інші обставини їх життя суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, відповідно до статей 105,110,112,113,160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У січні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами у 1997 році. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сумісне життя не склалося по причині відмінності характерів, відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя, що потягло за собою втрату почуття любові та поваги один до одного. Збереження сім'ї за таких обставин є недоцільним, оскільки шлюб має формальний характер. Позивач про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву, згідно з якої вбачається, що у судове засідання з'явитися не може, просить розглянути справу за його відсутності та наполягає на задоволенні позову. Відповідач про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, у судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву, із змісту якої вбачається, що не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу за її відсутності. На підставі положень частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки всі особи, які беруть участь у справі, у судове засіданні не з'явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюються. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 22 березня 1997 року, який був зареєстрований Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сакського міськрайонного управління юстиції в Автономної Республіки Крим, про що у той же день зроблено актовий запис за № 37. Враховуючи фактичні взаємини подружжя та інші обставини їх життя суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, відповідно до статей 105,110,112,113,160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved