overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 01.09.1974 року з відповідачем був укладений шлюб. Від спільного сумісного проживання народилися діти [PERSON], 1975 року народження та [PERSON], 1981 року народження. Перебуваючи в шлюбі з відповідачем за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS]. Відповідач заперечує її право власності на 1/2 частину вказаної квартири, тому вона звернулася до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 26.10.2016 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 26.10.2016 року, якою визнав позов, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України, що діяв до 2004 року, та ст. ст. 61, 69-71 Сімейного кодексу України (що діє з 2004 року), де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при розділі майна частки подружжя є рівними. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.09.1974 року (а.с. 7). Перебуваючи у шлюбі відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 8-16, 56). Таким чином, суд прийшов до висновку, що сукупністю належних та допустимих доказів підтверджується, що квартира [ADDRESS] була придбана сторонами в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення та визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

\~ \~ \~У серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 04.11.2014 року з відповідачем був укладений шлюб. Нормальні подружні стосунки не склалися, поспішно прийняли рішення про реєстрацію шлюбу, відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага, різні погляди на сімейні обовязки, шлюбні стосунки фактично припиненні, дітей від шлюбу немає. Відповідач відмовляється розірвати шлюб в органах РАГС, тому змушена звертатися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 19.09.2016 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, відновити їй дошлюбне прізвище Діхтярук. \~ \~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 19.09.2016 року, якою позов визнав повністю, просив розглянути справу без його участі. \~ \~ \~Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 листопада 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Бущанської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 04.11.2014 року. \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 15.02.2011 року з відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу народилися троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З відповідачем сімейні відносини не склалися, втратили почуття любові одне до одного, переконана, що поновлення сімейних стосунків є неможливим. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 19.08.2016 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 19.08.2016 року, якою не заперечував проти розірвання шлюбу, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 лютого 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Мізоцькою селищною радою Здолбунівського району Рівненської області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15.02.2011 року. Від спільного сумісного проживання народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 15.09.2007 року з відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, різних поглядів на життя та відношення до сім'ї. Втратила почуття поваги до відповідача, постійно виникають скандали за якими спостерігають неповнолітні діти, що шкодить їх нормальному розвитку. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, представник позивача [PERSON]. подала до суду заяву від 27.10.2016 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи, просила відновити позивачці дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст. 224, ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 вересня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 200, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.08.2016 року. Від спільного сумісного проживання народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач в судове засідання не з'явився та не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 29.09.2012 року з відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, через різні погляди на життя відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага, ведення спільного господарства припинено. Шлюб існує формально, сімя розпалася, примирення неможливе. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 20.09.2016 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи, просила залишити їй прізвище Сенік. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст. 224, ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 176, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.09.2012 року. Від спільного сумісного проживання народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач в судове засідання не з'явився та не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 01.06.2002 року з відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO]. Нормальні подружні стосунки не склалися, через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, фактичні шлюбні відносини припинилися з 2010 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 15.09.2016 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 15.09.2016 року, якою позов визнав повністю, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2002 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Здолбунівським відділом реєстрації актів громадського стану районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 55, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 01.06.2002 року. Від спільного сумісного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON], 02.06.2002р. та [PERSON], 28.12.2007р.н. в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 31.08.2016р., щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що від шлюбу з відповідачем є двоє неповнолітніх дітей, який перебувають на її утриманні, а відповідач належним чином не утримує їх. В судовому засіданні позивач та її представник просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не зявився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши усі надані докази суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], 02.06.2002р. та [PERSON], 28.12.2007р.н. і діти проживають із позивачем та знаходиться на її утриманні. Вказані обставини підтверджуються: поясненнями позивача, паспортними даними позивача, копією свідоцтва про народження дитини; копією свідоцтва про одруження. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги позивачу на утримання дітей, а тому на підставі ст.ст.180-184 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання [PERSON], 02.06.2002р. та [PERSON], 28.12.2007р.н. в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 31.08.2016р., щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, про визнання права власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими спорудами вказуючи, що головою двору по вул. Суворова, 53 в с. Завадівка, Чемеровецького району Хмельницької області була рідна тітка позивача [PERSON]І, яка померла 12.12.2010 року і після її смерті у фактичне управління та володіння майном вступила вона позивач за заповітом, інші спадкоємці відсутні. В даний час виникла необхідність у визнанні права власності на домоволодіння, однак через те, що дане приміщення не було зареєстроване сільською радою і не визнано права власності на житловий будинок (відсутнє свідоцтво про право власності), позивач не може оформити необхідні документи про право власності, а тому була змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача зявилася, подану позовну заяву підтримує і просить її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Чемеровецького району в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява згідно якої позовні вимоги визнає, та просить справу розглядати у його відсутності. Судом обєктивно встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-БВ № 154983 від 12.12.2010 року [PERSON], померла 12.12.2010 року. Відповідно до заповіту від 09.12.2006 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON]. Як вбачається із довідки виданої приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу від 18.07.2011 року за № 154/02-14/26-2011 року вбачається, що [PERSON], є спадкоємцем за заповітом [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована [INFO], яка померла 12.12.2010 року, інших спадкоємців немає. Також, судом було встановлено, що приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу [PERSON], відмовлено [PERSON] в оформленні спадщини у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, що міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як у позивача відсутні будь-які перешкоди, які б не допускали визнання права власності нажитловий будинок з господарськими спорудами, в порядку спадкування по вул. Суворова, 53, в с. Завадівка, Чемеровецького району Хмельницької області. Відповідно до ст. 1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавцями і народжені живими після відкриття спадщини. В силу статті 1223 ч.2 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Великомацевицької сільської ради Старокостянтинівського району про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла її матір [PERSON]. У серпні 2016 року вона звернулася до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск шестимісячного строку прийняття спадщини. Строк позивачка пропустила з поважних причин, оскільки довгий час не спілкувалась з матір'ю, оскільки та зловживала спиртним та проживала в іншому селі та вважала, що спадкове майно після смерті матері успадкував її батько, а позивача - дід. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просить його задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник відповідача - Великомацевицької сільської ради Старокостянтинівського району подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності позов визнав повністю, не заперечує проти його задоволення. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - земельна ділянка площею 2,08 га, яка згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 22.06.2004 року, належала померлій. Як вбачається з інформаційної довідки Старокостянтинівської державної нотаріальної контори із спадкового реєстру №44954990 від 03.09.2016 року, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] - не заводилась. Відповідно до листа відмови держнотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори №2756/01-16 від 04.08.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], через пропуск строку для прийняття спадщини. Вказані обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; відмовою державного нотаріуса №2756/01-16 від 04.08.2016 року Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк - 3 місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подання нею до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]

Outcome: approved