Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданих 14 квітня 2004 року, їй на праві власності належать земельні ділянки площею 0,25 га та 0,08 га, що розташовані по [ADDRESS], на яких розташований житловий будинок, власником 1/2 частини якого є відповідачка. Посилаючись на те, що відповідачка користується всією земельною ділянкою, позивачка просить усунути перешкоди у користуванні належними їй на праві власності земельними ділянками площею 0,25 га та 0,08 га, що розташовані по [ADDRESS], шляхом встановлення платного сервітуту щодо частини земельної ділянки площею 0,25 га, яка використовується для обслуговування частини житлового будинку, що належить [PERSON] У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідачки у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданих 14 квітня 2004 року, [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд та площею 0,0869 га, кадастровий номер [NUMBER], наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору дарування житлового будинку, укладеного між сторонами та нотаріально посвідченого 28 жовтня 2003 року, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 1/2 частину житлового будинку № 30-31 з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходяться по [ADDRESS]. При укладенні договору дарування сторонам роз'яснено, що обдарована має право користування земельною ділянкою на підставі договору оренди або право власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правових угод, а також роз'яснено зміст ст. 121 ЗК України - норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам (п.1 договору дарування). Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин щодо створення їй перешкод у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, що є її обов'язком відповідно до ст. 60 ЦК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно зі ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. З аналізу положень статей 401, 402 ЦК України випливає, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. Позивачем не надано доказів, що він звертався до відповідача з пропозицією укласти договір про встановлення земельного сервітуту і сторони не вирішували питання про укладення такої угоди у встановленому порядку, а тому, на думку суду, звернення до суду з цим позовом є передчасним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed