Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

У серпні 2018 року фермерське господарство «[PERSON]» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання незаконним та скасування наказу, мотивуючи свої вимоги тим, що у 1992 році [PERSON] був виданий Державний акт на право постійного користування землею на земельну ділянку площею 42 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 466. В акті зазначено, що землю надано для селянського (фермерського) господарства. Фермерське господарство «[PERSON]» як юридична особа було створено та зареєстровано 24.05.1994 року. З тих пір земельна ділянка використовується фермерським господарством за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У 2018 році позивачу стало відомо, що у 2017 році із земель, наданих у користування фермерському господарству «[PERSON]» [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером [NUMBER]. Право власності на земельну ділянку у [PERSON] виникло в зв'язку з затвердженням Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області проекту землеустрою наказом № 14-6757/14-17-СГ від 19.05.2017 року, який є незаконним, оскільки Державний акт на право постійного користування землею на земельну ділянку площею 42 га не скасовано та не визнано недійсним. Посилаючись на викладене, позивач прохало визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області проекту землеустрою наказом № 14-6757/14-17-СГ від 19.05.2017 року про надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1.0 га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства. Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області подало відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позову і вказано, що частину земельної ділянки, яка на підставі Державного акта на право постійного користування землею перебувала у постійному користуванні [PERSON] розпорядженнями Арбузинської райдержадміністрації від 27 липня 2007 року за №№ 372, 376 передано у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Частину земельної ділянки, яка залишилася нерозподіленою, площею 4.12 га передано в оренду голові фермерського господарства «[PERSON].» для вирощування товарної сільськогосподарської продукції на підставі розпорядження Арбузинської райдержадміністрації від 27 липня 2007 року за № 376. Розпорядженням Арбузинської райдержадміністрації від 4 грудня 2012 року № 521 надано дозвіл [PERSON] на приватизацію земельної ділянки для ведення фермерського господарства із земель фермерського господарства «[PERSON].» орієнтовною площею 7.6 умовних кадастрових гектар в межах території Новоселівської сільської ради. Право користування [PERSON], посвідчене Державним актом на право постійного користування землею, припинено внаслідок передачі цієї земельної ділянки у власність та користування. Договір оренди земельної ділянки, укладений 23 серпня 2007 року між Арбузинською райдержадміністрацією та фермерським господарством «[PERSON].» припинив свою дію 6 листопада 2012 року. Наказом Головного управління від 19.05.2017 року за № 14-6757/14-17-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 1 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Земельна ділянка, надана у власність [PERSON], виділена з складу земель, що перебували у оренді фермерського господарства «[PERSON].». Оскаржуваний наказ відповідає вимогам закону, виданий у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами. Позивач фермерське господарство «[PERSON].» подало відповіді на відзиви [PERSON] та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, у яких вказало, що у 2007 та 2012 роках частину земельної ділянки, яка була надана [PERSON] для ведення фермерського господарства було передано у власність членам фермерського господарства «[PERSON].», однак дію Державного акту на право постійного користування землею від 23 вересня 1992 року за № 466 на земельну ділянку площею 42 га припинено не було, цей державний акт не скасовано та не визнано недійсним. На час прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області наказу № 14-6757/14-17-СГ від 19 травня 2017 року вся земельна ділянка фермерського господарства була засіяна і оброблена. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якій виклав заперечення, аналогічні відзиву на позов Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та прохала суд їх задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у судове засідання не з'явився, неодноразово будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представники заперечували проти задоволення позову, зазначили, що [PERSON] виділено земельну ділянку площею 1 га як учаснику АТО. Земельна ділянка площею 4.12 га знаходилась у користуванні у позивача, однак на даний час позивач втратило право користування на вказану земельну ділянку, тому підстави для скасування оспорюваного наказу відсутні. Представник третьої особи Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області у судове засідання не з'явився, пояснень по справі не надав. Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [PERSON] на підставі рішення 10 сесії ХХ1 скликання Новоселівської сільської ради народних депутатів від 23 вересня 1992 року був виданий Державний акт на право постійного користування землею на земельну ділянку площею 42 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення селянського (фермерського) господарства. Вказаний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 466. Фермерське господарство «[PERSON]» як юридична особа було створено та зареєстровано 24.05.1994 року, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи. Розпорядженнями Арбузинської райдержадміністрації від 27 липня 2007 року за №№ 372, 376 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] для ведення фермерського господарства із земель постійного користування фермерського господарства «[PERSON].» в межах території Новоселівської сільської ради та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на право оренди на земельні ділянки [PERSON] із земель постійного користування фермерського господарства «[PERSON].». На ім'я[PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований 11 вересня 2007 року на земельну ділянку площею 6.36 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради, для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. На ім'я[PERSON] також видано Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований 11 вересня 2007 року на земельну ділянку площею 0.59 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради, для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. На ім'я[PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований 11 вересня 2007 року на земельну ділянку площею 6.36 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради, для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. На ім'я[PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований 11 вересня 2007 року на земельну ділянку площею 7.36 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради, для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. На ім'я[PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований 11 вересня 2007 року на земельну ділянку площею 7.28 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради, для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. На ім'я[PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований 11 вересня 2007 року на земельну ділянку площею 7.28 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради, для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. Розпорядженням Арбузинської райдержадміністрації від 4 грудня 2012 року № 521 надано дозвіл [PERSON] на приватизацію земельної ділянки для ведення фермерського господарства із земель фермерського господарства «[PERSON].» орієнтовною площею 7.6 умовних кадастрових гектар в межах території Новоселівської сільської ради. Як встановлено рішенням господарського суду Миколаївської області від 17 квітня 2018 року та постановою Верховної Суду від 21 листопада 2018 року 23 серпня 2007 року між фермерським господарством «[PERSON]» та Арбузинською районною державною адміністрацією Миколаївської області був укладений договір оренди земельною ділянки площею 4.12 га, тобто площею, яка залишилася після розпаювання земельної ділянки площею 42 га, яка була передана у постійне користування фермерському господарству «[PERSON]», строком на 5 років. Цими ж судовими рішеннями встановлено, що вказаний договір припинив свою дію 6 листопада 2012 року. Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України 1990 року, який діяв на час набуття позивачем права користування земельною ділянкою, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Частиною першою статті 23 цього Кодексу передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. 01 січня 2002 року набрав чинності ЗК України від 25 жовтня 2001 року №2768-ІІІ. Частиною другою статті 92 ЗК України 2001 року передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації інвалідів, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності. Пунктом 1 Перехідних положень ЗК України 2001 року визначено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняття відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього кодексу. Відповідно до пункту 6 Перехідних положень ЗК України 2001 року, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть їх мати на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому законом порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення їх у встановленому законом порядку та отримання у власність чи користування. Згідно пункту 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Зазначеним пунктом не передбачено збереження за громадянином права постійного користування земельною ділянкою, а виокремлено лише збереження за ними земельних ділянок на праві власності або тимчасового користування, в тому числі на умовах оренди. З наведеного слідує, що законодавець чітко розмежував поняття «право тимчасового користування» та «право постійного користування», яке за приписами ЗК України, що набрав чинності у січні 2002 року, не передбачив можливості отримання громадянами у постійне користування земельних ділянок, у зв'язку з чим Перехідними положеннями встановлено необхідність проведення переоформлення особами права користування земельною ділянкою, отриманою до набрання ним чинності. Законодавством чітко встановлено строк протягом якого особа повинна була у встановленому законом порядку переоформити право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до частини другої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру (частина восьма статті 79-1 ЗК України). Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що з моменту включення до ЗК України 2001 року спеціальної норми, яка регулює порядок формування земельних ділянок, визначення їх меж та внесення інформації до Державного земельного кадастру, позивач зобов'язаний був відповідно до вимог діючого законодавства оформити виділену йому земельну ділянку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] приватизували земельну ділянку площею 37.88 га від загальної площі 42 га, на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, надану фермерському господарству «[PERSON]» на підставі вищезазначеного Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою. Проте, частина земельної ділянки площею 4.12 га не була позивачем належним чином оформлена та у встановленому законом порядку зареєстрована. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 14-6757/14-17-СГ від 19.05.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та надано йому у власність земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером [NUMBER] із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. З огляду на викладене, суд вважає, що на час винесення оспорюваного наказувказана вище земельна ділянка площею 1 га з кадастровим номером [NUMBER] не знаходилася на законних підставах у користуванні фермерського господарства «[PERSON]», у зв'язку з чим Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області мало право для розпорядження зазначеною земельною ділянкою. Суд враховує, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте до 2004 року, гарантоване статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України, однак реалізація такого права пов'язана не виключно з самим по собі існуванням такого права, а й з механізмом його реалізації, що не виключає обов'язку особи здійснити певні дії, зокрема - переоформити своє право, тоді як позивач зазначену вимогу законодавства упродовж всього періоду користування земельною ділянкою не виконав. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про законність виділення спірної земельної ділянки в користування [PERSON] та відсутність підстав для задоволення позову. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі № 140/1903/16-ц. Так, аргументи позивача відносно того, що позивач має беззаперечне право постійного користування спірною земельною ділянкою згідно вказаного вище державного акту та ним не було надано згоду на передачу земельної ділянки в користування [PERSON], а також те, що позивач продовжує сплачувати податки за спірну земельну ділянку, відхиляються судом, оскільки позивач зобов'язаний був зазначені земельні ділянки оформити та переоформити належним чином. Відповідно, відсутні підстави вважати, що позивач мав право користування спірної земельною ділянкою та його право було порушене у зв'язку із передачею земельної ділянки в користування відповідачу.

Outcome: dismissed