Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАЕТОН-АВТО» звернулось із позовом до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд зобовязати [PERSON] повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ФАЕТОН-АВТО» нерухоме майно а саме: двоповерхову будівлю (вартову), що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Холодильна, 62, загальною площею 10,3 кв.м. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАЕТОН-АВТО» про визнання договору дійсним та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за зустрічним позовом просив суд визнати дійсним договір (угоду) купівлі-продажу нерухомого майна від 30.11.2016 р., яка укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАЕТОН-АВТО» та [PERSON] щодо двохповерхової будівлі (вартової), що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Холодильна, 62, загальною площею 10.3 кв.м., літ. А-2 на технічному паспорті. Визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно двоповерхову будівлю (вартову), що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Холодильна, 62, загальною площею 10.3 кв.м., літ. А-2 на технічному паспорті. Позивач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання у справі не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги за первісним позовом є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічний позов є таким що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~\~на\~\~всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні 30.11.2016 р. між позивачем та відповідачем було укладено угоду купівлі-продажу нерухомого майна - двоповерхової будівлі (вартова), що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Холодильна, 62, загальною площею 10,3 кв.м. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України додатково передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. З наданої позивачем угоди вбачається, що правовою підставою передачі відповідачу нерухомого майна є угода купівлі-продажу, яка укладена в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Статтею 220ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Статтею 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Водночас, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що у простій письмовій формі угода від 30.11.2016р. укладалась за погодженням сторін, які додатково у пункті 3.3. самої угоди передбачали можливість її наступного нотаріального посвідчення. Статтею 220 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що спірна будівля була передана відповідачу, а останній сплатив Позивачу встановлену угодою грошову суму, що свідчить про повне виконання сторонами положень угоди. Матеріалами справи підтверджується, що Позивач умисно ухилився від наступного нотаріального посвідчення угоди. Суд критично ставиться до доводів позивача адже наявними доказами підтверджується відповідність внутнішньої волі позивача бажанню та наміру здійснити відчуження спірної будівлі на користь відповідача. Вказане свідчить про наявність підстав визнати спірну угоду від 30.11.2016р. дійсною, а за відповідачем, в свою чергу, визнати право власності. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного та наявних доказів суд вважає, що позов ТОВ «ФАЕТОН-АВТО» до [PERSON] задоволенню не підлягає, водночас позовні вимогу [PERSON] за зустрічним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved