Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У серпні 2019 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулася до суду із даною позовною заявою, у якій, з урахуванням зміни у подальшому предмету позову, просила: визнати недійсним доручення від 27.03.2001, видане нею на ім`я [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідачка), що було посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. П., запис у реєстрі за № 845; визнати недійсним договір міни від 19.09.2001, укладений між нею та [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. П., зареєстрований у реєстрі за № 2355 (далі також - оспорюваний договір міни). Позовна заява обґрунтована такими обставинами. На підставі свідоцтва про право на житло від 10.01.1999 [PERSON] належала на праві власності 1/3 частина квартири [ADDRESS] (далі також - спірне майно). На початку серпня 2019 р. позивачка дізналась про те, що вона юридично не є власником 1/3 частини вказаної квартири. Тоді за адресою її проживання прийшов невідомий чоловік, який повідомив, що є представником відповідача [PERSON] , який хоче вселити у квартиру орендаря. В подальшому позивачка з`ясувала, що її частка у даній квартирі належить невідомому їй [PERSON] , який набув право власності на підставі оспорюваного договору міни. Договір міни було укладено від її імені відповідачкою [PERSON] , яка діяла на підставі доручення, яким вона буцім-то уповноважила останню розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти, здати в оренду, закласти) належною їй 1/3 частиною квартири, а також бути її представником у Київському БТІ з питання отримання довідки-характеристики на вказану частину квартири. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що доручення на ім`я [PERSON] вона не підписувала, підпис від її імені, а також текст « [PERSON] », виконані не нею. При цьому вказала, що у 2001 р. її дійсно познайомили з рієлтором [PERSON] , з якою вони усно домовились, що остання підшукає їй варіант обміну належної їй 1/3 частини квартири з доплатою. У зв`язку з цим вона надала [PERSON] ксерокопію свого паспорта та свідоцтво про право власності на житло, але в подальшому ніяких підписів про відчуження своєї частки квартири ні на яких документах не ставила, як не отримувала і меблів, які були предметом договору міни. [PERSON] взагалі не запропонувала їй ніякого варіанту обміну і перестала відповідати на її дзвінки. Тільки у серпні 2019 р. вона дізналась про порушення своїх прав на житло, що спонукало її звернутись до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 09.09.2019 за заявою позивачки в порядку забезпечення позову накладено арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі оспорюваного договору міни (а.с. 21-22). Ухвалою суду від 23.09.2019 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, та справу призначено для розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання (а.с. 27-28). Ухвалою суду від 06.11.2020 підготовче провадження у справі закрито, та справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання якого невідоме, повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та шляхом направлення судових повісток та процесуальних документів за адресою, вказаною у договорі міни, проте поштові відправлення повернулися без вручення з відмітками «кінець терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач [PERSON] повідомлялась про розгляд справи шляхом направлення судових повісток та процесуальних документів за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, проте поштові відправлення аналогічно повернулися без вручення з відмітками «кінець терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже ураховуючи, що судом було вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання ними відзивів на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. Приватний нотаріус Київського міського округу Маковецька О. П. про розгляд справи була повідомлена належним чином, проте в судове засідання не з`явилась і правом на подання пояснень щодо позову не скористалась. Заслухавши позивачку, її представника, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві та у заяві про зміну предмета позову, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. У 1999 р. позивачка [PERSON] , її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» набули у власність в рівних долях (частках) квартиру [ADDRESS] ,що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва (розпорядження від 10.01.1999 № 22633). 18.03.1999 право власності вказаних осіб на квартиру було зареєстровано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 5099. 19.09.2001 між [PERSON] в особі її представника [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни,предметом якого є обмін належної [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS] на належний [PERSON] меблевий гарнітур «Вікторія», виробництво Польщі, вартістю 16 000 грн. Цей договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. П. за реєстровим номером 2355. Право власності [PERSON] на спірне майно було зареєстроване КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2019 № 30477 від 06.08.2019. Оспорюваний договір міни від імені позивачки уклала [PERSON] , яка діяла на підставі доручення від 27.03.2001 (бланк АВР № 586908), що було нотаріально посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. П. за реєстровим номером 845. Згідно з цим дорученням [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти, здати в оренду, закласти) належною її частиною квартири [ADDRESS] , а також бути її представником в Київському міському БТІ з питання отримання довідки-характеристики на вказану частину квартири. Відповідно до частини першої статті 41 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), положення якого застосовуються до спірних правовідносин на підставі статті 5 ЦК України, угодами визнаються дії громадян і організацій, направлені на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. За змістом цієї норми дії, направлені на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків, повинні мати своїм підґрунтям вільне волевиявлення сторони угоди. У частині другій статті 41 ЦК УРСР здійснено поділ угод на односторонні та дво- або багатосторонні (договори). За нормою частини другої статті 42 ЦК УРСР письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. За договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін (статті 241, 242 ЦК УРСР). Договори купівлі-продажу жилого будинку відповідно до статті 227 ЦК УРСР повинні укладатися в письмовій формі, нотаріально посвідчуватись та реєструватись у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За обставинами справи установлено, що оспорюваний договір міни від імені позивачки було укладено її представником, у зв`язку з чим є необхідність у з`ясуванні правової природи та змісту відносин представництва. За приписами частини першої статті 62 ЦК УРСР угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює припиняє цивільні права і обов`язки особи, яку представляють. Відповідно до частини першої статті 64 цього Кодексу довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Наведене означає, що довіреність підтверджує підтверджує укладення особою, яку представляють (довірителем),односторонньої угоди. В даному випадку документ, який посвідчував повноваження представника позивачки, має назву «Доручення», проте вказана обставина на вирішення справи не впливає, оскільки із зафіксованих у дорученні загальних ознак зобов`язань вбачається виникнення між позивачкою та [PERSON] правовідносин представництва. Відповідно до статті 48 ЦК УРСР недійсною угодою є та угода, яка не відповідає вимогам закону. Закріплений статтями 12, 84 ЦПК України принцип змагальності цивільного судочинства передбачає, щокожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Допитана в суді як свідок під присягою позивачка [PERSON] заявила, що не уповноважувала [PERSON] розпоряджатися належною їй часткою квартири, а її підпис на дорученні сфальсифіковано. На виконання вимог ухвали суду про витребування оригінального примірника доручення від 27.03.2001, посвідченого за реєстровим номером 845, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маковецька О. П. підтвердила, що таке доручення нею дійсно посвідчувалось, проте вказала, що номенклатури справ за період 1999-2009 рр. знищені, пославшись при цьому на акт про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, № 1 від 30.01.2013, схвалений на засіданні експертної комісії Головного управління юстиції у місті Києві від 20.02.2013, протокол № 18. У зв`язку з вказаним суд був позбавлений можливості призначити по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої ініціювала позивачка. Жодних доказів на спростування стверджень позивачки про те, що підпис у дорученні їй не належить, відповідачами не надано. Зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт відсутності волевиявлення [PERSON] на уповноваження [PERSON] представляти її перед третіми особами з питань розпорядження спірним майном, що є підставою для визнання доручення недійсним. Оскільки угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення (частина перша статті 59 ЦК УРСР), у [PERSON] не було права на вчинення від імені позивачки договору щодо розпорядження частиною квартири, а відтак договір міни також не відповідає вимогам закону. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог [PERSON] про визнання недійсними доручення та договору міни і задовольняє їх. На підставі викладеного,

Outcome: approved