Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У серпні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Печерський районний Відділ державної виконавчої служби м. Києва головного територіального управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання права власності на квартиру. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.11.2013 з прилюдних торгів придбала квартиру [ADDRESS] (далі по тексту - квартира), а 29.11.2013 отримала Свідоцтво про право власності на квартиру. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 визнано недійсними прилюдні торги, Свідоцтво про право власності на квартиру, скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на квартиру за позивачем. [PERSON] вважає себе добросовісним набувачем, а тому в силу ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) квартира не може бути витребувана в неї. З урахуванням викладеного, позивач просить визнати за нею право власності на квартиру. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, ви кладених у ньому. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чиним, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Представник третьої особи Печерського районного Відділу державної виконавчої служби м. Києва головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. За цих обставин, суд на підставі ч.4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнавши причини неявки відповідачів, неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідачів, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини. 25.11.2013 були проведені прилюдні торги з реалізації квартири [ADDRESS], переможцем яких визнана позивач, що підтверджується протоколом №1013451/1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) від 25.11.2013.(а.с.23) 29.11.2013 позивач на підставі Акта про проведені прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна отримала Свідоцтво про право власності на квартиру. а.с.24.25) Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015, яке набрало законної сили, визнано недійсними прилюдні торги, проведені Філією 10 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» 25.11.2013 з реалізації нерухомого майна - квартири, що належить на праві власності відповідачам, оформлені протоколом проведення прилюдних торгів №1013451/1 від 25.11.2013 та складеним за результатом їх проведення Актом державного виконавця про проведені прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого начальником ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві 25.11.2013. Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на квартиру, видане 29.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. Скасовано запис Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 29.11.2013 в Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності позивача на квартиру на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 29.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. (а.с.28-31) За ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторонами та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Згідно із ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У правовій позиції Верховного Суду України у справі за №6-1858цс15 зазначено, що за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Водночас, позивач не є власником майна, право якої оспорюється або не визнається відповідачами, та не є особою, яка втратила документ, який засвідчує її право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, підставою набуття позивачем права власності на квартиру були прилюдні торги, які, в свою чергу, в подальшому були визнані недійсними в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочини або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Результатом прилюдних торгів є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Таке свідоцтво є документом, що посвідчує право власності, та є підставою державної реєстрації прав власності за покупцем. Водночас, Свідоцтво про право власності позивача на квартиру також визнано недійсним. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Оскільки, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 визнано недійсними прилюдні торги, на підставі яких позивач стала власником квартири, визнано недійсним Свідоцтво про право власності позивача на квартиру та скасовано запис про державну реєстрацію права власності позивача на квартиру, а також у зв'язку з тим, що у відповідності до ст. 392 ЦК України відсутні умови, за яких судом може бути визнано право власності за позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на квартиру. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Таким чином, після вступу в законну силу рішення про визнання прилюдних торгів недійсними відпала встановлена законодавством підстава для отримання грошових коштів. Отже, позивач не позбавлена права звернення з вимогою про повернення грошових коштів після визнання прилюдних торгів недійсними. Що стосується посилання позивача на те, що вона є добросовісним набувачем, а тому в силу ст. 330 ЦК України повинна набути право власності на оскаржувану квартиру, слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 встановлено, що 22 березня 2013 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-1289/11, яким на виконання кредитного боргу [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк» у сумі 893 970,40 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], шляхом продажу на публічних торгах. На підставі зазначеного виконавчого листа старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Власюк С.В. 24 квітня 2013 року відкрито виконавче провадження ВП №37742818. Отже, ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві є особою, яка у законний спосіб, на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2013 про звернення стягнення на предмет іпотеки, мало намір відчужити оспорювану квартиру на виконання кредитного боргу [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк». Водночас, прилюдні торги, переможцем яких стала позивач, визнано судом недійсними з тих підстав, що при проведенні прилюдних торгів не було дотримано вимог Тимчасового положення, зокрема, щодо повідомлення про проведення прилюдних торгів, чим грубо порушено права і законні інтереси [PERSON] Отже, судом встановлено, що підставою для визнання торгів недійсним послугувало не встановлення судом неправомірності відчуження квартири ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві, а порушення процедури проведення торгів. Водночас, добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Таким чином, встановлення рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 порушення порядку проведення прилюдних торгів не свідчить про неправомірність відчуження ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві квартири на прилюдних торгах, а тому в силу ст. 330 ЦК України позивач не є добросовісним набувачем. При вирішенні даного спору суд зважає на те, що у постанові Верховного Суду України від 03.10.2011 у справі №3-98гс11 суд зауважив про те, що у разі, якщо проведені на виконання судового рішення прилюдні торги з реалізації майна визнано судом такими, що проведені з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, то особа, яка придбала це майно, не є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребувано відповідно до частини 2 статті 388 ЦК України. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Стаття 11 ЦПК України, врегульовуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, з огляду на викладене вбачається, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed