Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору міни №173 від 11 лютого 1999 року, зареєстрованого приватним нотаріусом [PERSON] В теперішній час він втратив правовстановлюючі документи на вказану квартиру. При зверненні до БТІ м.Маріуполя для документального підтвердження його права власності на квартиру [ADDRESS], позивачу надали підтвердження про те, що він зареєстрував право власності в БТІ м.Маріуполя, однак дублікат договору міни він не має можливості замовити, оскільки нотаріальний архів знаходиться на непідконтрольній Україні території. Просив суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не зявився, надавши заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у останнє судове засідання не зявився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи мається відгук на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем не надано доказів того, що він в позасудовому порядку позбавлений можливості отримати чи відновити відповідні правовстановлюючі документів на належну йому квартиру. У звязку із чим суд ухвалив розглянути справу у порядку ст.224 ЦПК України. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання представника відповідача та третьої особи, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 1 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до договору міни квартир від 11 лютого 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №173 вбачається, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. За повідомленням МКП Маріупольського БТІ від 22 січня 2015 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору міни квартир від 11 лютого 1999 року, в БТІ м.Маріуполя вказаний договір зареєстрований 12 лютого 1999 року за реєстровим №35938. Загальна площа вищевказаної квартири складає 31,8 кв.м., житлова площа 17,3 кв.м. В судовому засіданні встановлено, що позивачем були втрачені документи, що підтверджують його право власності на квартиру [ADDRESS], дублікати відповідних документів позивач міг отримати в нотаріальному архіві, однак в звязку з находженням його на території непідконтрольній Україні, він позбавлений можливості їх отримати. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в повному обсязі, оскільки вони знайшли своє підтвердження наданими до суду письмовими доказами.

Outcome: approved