Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Кременчукводоканал» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, просить суд визнати незаконними та скасувати накази Генерального директора КП «Кременчукводоканал» від 29.04.2016 № 253 «Про зміну істотних умов праці», від 17.02.2016 № 209 «Про зміну оплати праці», від 31.03.2016 № 326 «Про зміну оплати праці», від 21.06.2016 № 342 «Про встановлення робочого часу», від 29.06.2016 № 644 «Про звільнення». Також просив поновити його на роботі на посаді головного інженера КП «Кременчукводоканал», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.06.2016, моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн. У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали, просили задовольнити. Пояснили, що 02.04.2015 [PERSON] призначено головним інженером КП «Кременчукводоканал». Оскаржуваними наказами генеральний директор підприємства змінив істотні умови його праці. Про такі зміни істотних умов праці його не попереджали; згоду виборного профспілкового органу, членом якого він є, адміністрація не отримувала. Позивач вважає, що вказані зміни щодо посади головного інженера підприємства адміністрація створила штучно, за відсутності реальних змін в організації виробництва і праці на підприємстві. 29.06.2016 його звільнено з посади підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Разом з тим, він - позивач [PERSON], дав згоду працювати в умовах, визначених в оскаржуваних наказах. Щодо строків звернення до суду з позовом представник позивача [PERSON] пояснив, що позивачем строк звернення до суду в частині визнання незаконними наказів пропущений з поважних причин, оскільки позивач активно висловлював свою незгоду із наказами, звертався за захистом своїх трудових прав до профспілкових органів, органів державної влади та місцевого самоврядування для вирішення (врегулювання) конфлікту. Вважає, що незаконними діями відповідача йому завдана моральна шкода в розмірі 100 000 грн., оскільки внаслідок незаконних змін істотних умов праці та подальшого звільнення з роботи зазнав глибоких моральних страждань, піддався незаконним утискам та приниженню з боку адміністрації підприємства. Представник КП «Кременчукводоканал» Ульянова Ю.А. у судовому засіданні позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні. Пояснила, що відповідач самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. На підприємстві відбувся перерозподіл обов'язків між керівним складом, запроваджено раціоналізацію робочих місць з метою забезпечення єдиної системи управління та контролю за діяльністю виробничих підрозділів. Такі зміни стосувалися широкого кола працівників та дали позитивний економічний ефект. Позивач відмовився виконувати роботу на запропонованих умовах. Всі оспорювані накази видано з дотриманням вимог трудового законодавства, з ними ознайомлено позивача, його права не порушені. Відповідні погодження профспілкового органу не вимагались. Позивача звільнено у зв'язку з незгодою працювати у змінених умовах, що підтверджується відповідною розпискою на наказі. Крім того, позивач пропустив строки для звернення до суду з позовом. Його вимога про стягнення моральної шкоди належним чином не обґрунтована. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Судом установлено, що 02.04.2015 [PERSON] призначено на посаду головного інженера Комунального підприємства «Кременчукводоканал». За час роботи на підприємстві, зокрема, обіймаючи зазначену посаду, до дисциплінарної відповідальності він не притягувався, має патенти на винаходи, які запроваджував у технологічні процеси на підприємстві; неодноразово заохочувався. Ці обставини стороною відповідача не заперечувалися, установлені рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.02.2017, яке набрало законної сили, отже є підстави для висновку про те, що кваліфікація та досвід [PERSON] відповідали займаній посаді. Згідно посадової інструкції, затвердженої 25.12.2014, головний інженер здійснює керівництво технічними службами підприємства. 14.12.2015 призначено нового генерального директора підприємства, який у той же день видав наказ № 1308 «Про зміни у структурі та штатному розпису підприємства». Цим наказом, з метою удосконалення структури та перерозподілом обов'язків між керівним складом, скорочено з 14.12.2015 посаду заступника головного інженера з виробництва; включені у штатний розпис нові керівні посади першого заступника генерального директора, директора технічного, заступника директора технічного. Головного інженера підпорядковано технічному директору. Наказ не містить прямих посилань на зміни істотних умов праці головного інженера, проте згідно п. 4 наказу відділ з програмного забезпечення і експлуатації комп'ютерної техніки, виробничо-технічний відділ, відділ охорони навколишнього середовища, транспортний цех, хімбаклабораторія передані у підпорядкування технічному директору, а диспетчерська служба, цех водопостачання, цех водовідведення, цех водопостачання та водовідведення Крюкова - заступнику технічного директора. 17.02.2016, у зв'язку з перерозподілом посадових обов'язків між фахівцями підприємства, на підставі змін, внесених до штатного розпису, видано наказ № 209 «Про зміну оплати праці», згідно з яким позивачу встановлено з 19.04.2016 оплату праці згідно штатного розпису - оклад 9380 грн., надбавка за досягнення у праці 2060 грн. В цей же день позивач ознайомився з наказом та письмово висловився щодо порушення цим наказом його трудових прав, погіршення матеріального становища. 31.03.2016 генеральний директор КП «Кременчукводоканал», з метою вдосконалення оперативної взаємодії між підрозділами підприємства, якісного та своєчасного виконання виробничих завдань, видав наказ № 200 «Про зміни у штатному розписі та структурі підприємства», відповідно до п. 1 та 2 якого переведені у підпорядкування заступника технічного директора з 01.04.2016 відділ головного енергетика та структурно підпорядковані йому цехи технічного обслуговування та ремонту електрообладнання, електролабораторії, а відділ головного технолога підпорядкований технічному директору. [PERSON] ознайомлено з наказом у день його видання, він письмово висловив аналогічні заперечення. 16.03.2016 працівники КП «Кременчукводоканал» створили первинну профспілкову організацію Вільної профспілки м. Кременчука, головою якої обрано позивача [PERSON] 31.03.2016 наказом № 326 «Про зміну оплати праці» у зв'язку з перерозподілом посадових обов'язків, на підставі наказу від 31.03.2016 № 200 та змін, внесених до штатного розпису, позивачу встановлено з 01.06.2016 оплату праці - оклад 5585 грн. В цей же день його ознайомлено з наказом та він знову письмово повідомив роботодавця про порушення цим наказом трудового законодавства. 29.04.2016 адміністрація попередила [PERSON] про майбутнє звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату, запропонувавши вакантні посади робітників (контролера, лаборанта, водія, охоронця і т.і.). Наказом від 29.04.2016 № 253 «Про зміну істотних умов праці» позивачу встановлено, що з 29.06.2016 він працюватиме на умовах неповного робочого часу тривалістю одна година на тиждень. Актом від 29.04.2016 (15 год. 40 хв.) комісії у складі першого заступника генерального директора [PERSON], фінансового директора [PERSON], технічного директора [PERSON], заступника генерального директора [PERSON], заступника технічного директора [PERSON], голови профкому КП «Кременчукводоканал» [PERSON], начальника відділу кадрів [PERSON] та начальника юридичного відділу [PERSON] зафіксовано факт надання головному інженеру (позивачу) для ознайомлення наказу від 29.04.2016 № 253 «Про зміну істотних умов праці» та факт відмови його від ознайомлення під підпис з цим наказом. 21.06.2016 видано наказ № 342 «Про встановлення робочого часу», згідно з яким позивачу встановлено одну робочу годину на тиждень - щосереди з 08 год. 00 хв. до 09 год. 00 хв. Згідно з розпискою на наказі [PERSON] ознайомився з ним 29.06.2016 та висловив свою письмову незгоду у зв'язку з порушенням норм трудового законодавства щодо процедури його видачі. 29.06.2016 актом завідуючої канцелярії відповідача [PERSON], начальником відділу кадрів, юрисконсультом [PERSON] встановлено факт надання позивачу наказу від 21.06.2016 № 342 «Про встановлення робочого часу» та посадової інструкції головного інженера від 21.06.2016 № 1-005 на ознайомлення під підпис та його відмови від підпису з цим наказом та посадовою інструкцією, а також факт ненадання позивачем згоди або незгоди працювати за встановленим робочим часом згідно з наказом № 342. Актом від 29.04.2016 (14 год. 45 хв.) працівників відповідача зафіксовано факт надання позивачу для ознайомлення попередження про майбутнє звільнення у зв'язку з скороченням за п. 1 ст. 40 КЗпП та переліку вакантних посад на підприємстві на 29.04.2016, факт ознайомлення з попередженням від 29.04.2016, відсутності згоди чи незгоди з переведенням на іншу вакантну посаду. 29.06.2016 позивач подав через канцелярію підприємства пояснювальну записку (вх. № 936) в якій зазначив, що наказ від 21.06.2016 № 342 не відповідає вимогам трудового законодавства, однак він згоден працювати на тих умовах, що викладені у ньому, просить керівника підприємства забезпечити його роботою, як головного інженера. Наказом від 29.06.2016 № 644 позивача звільнено з займаної посади з підстав, передбачених п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці. Копію наказу [PERSON] на руки не видано, не ознайомлено з ним, трудову книжку ним отримано у вересні 2016 року, після звернення до суду. Свідки - заступник директора КП «Кременчукводоканал» [PERSON], фінансовий директор [PERSON], начальник відділу кадрів [PERSON], технічний директор [PERSON], начальник юридичного відділу [PERSON], завідуюча канцелярії [PERSON], перший заступник генерального директора [PERSON] дали показання щодо порядку зміни істотних умов праці та звільнення позивача з посади головного інженера, які суд не може визнати як належні докази на підтвердження заперечень на позов. Є недостовірними і показання цих свідків про фактичне скорочення працівників на підприємстві, оскільки воно мало епізодичний характер і не стосується обставин звільнення позивача [PERSON] Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України). Частинами третьою і четвертою статті 32 Кодексу законів про працю України передбачено, що у зв'язку із змінами організації виробництва і праці допускається істотна зміна умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяця. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу. Згідно зі статтею 252 КЗпП України працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є (ч. 2 ст. 252 КЗпП України). Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації, його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв'язку із станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це пов'язано із станом здоров'я. (ч. 3, 4 ст. 252 КЗпП України). Суд ураховує, що накази керівника відповідача від 14.12.2015 № 1308 та від 31.03.2016 № 200 видані з порушенням вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України та ч. 2 ст. 252 КЗпП України. Зазначені накази суттєво змінювали істотні умови укладеного з [PERSON] трудового договору. Так, наказом № 1308 істотно змінена його трудова функція, визначена посадовою інструкцією головного інженера, затвердженою 25.12.2014, як особи, яка є першим заступником генерального директора і здійснює керівництво технічними службами підприємства. Наказом № 200 конкретний обсяг повноважень позивача адміністрація в односторонньому порядку змінила настільки, що фактично відсторонила [PERSON] від роботи з непередбачених законом підстав. В обох випадках адміністрація про зміни умов трудового договору не попередила позивача за два місяці. Вищезазначені обставини установлено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.02.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04.04.2017, що міститься в матеріалах справи, якими визнано незаконними та скасовано накази КП «Кременчукводоканал» від 14.12.2015 № 1308 «Про зміни у структурі та штатному розпису підприємства» (щодо пунктів 2, 4), від 31.03.2016 № 200 «Про зміни у штатному розписі та структурі підприємства» (щодо пунктів 1, 2). Зміна умов праці встановлених трудовим договором, її оплати, оскаржуваними наказами відповідача від 29.04.2016 № 253, від 17.02.2016 № 209, від 31.03.2016 № 326, від 21.06.2016 № 342, згідно з ч. 2 ст. 252 КЗпП України, як і звільнення наказом від 29.06.2016 № 644, могли відбутися лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, яку [PERSON] очолив 16.03.2016, про що відповідачу було достеменно відомо. Разом з тим, зміна істотних умов праці позивача, звільнення з посади головного інженера підприємства відбулося у зв'язку з його відмовою працювати у змінених умовах, що не відповідає встановленим судом фактичним обставинам спору, оскільки він належним чином про вказане не попереджався та незгоду не працювати не висловив, а навпаки повідомив відповідача, у день ознайомлення з наказом від 21.06.2016 № 342, що бажає працювати на посаді навіть у нових змінених умовах. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Пунктами 3, 4 ст. 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу. Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів тощо (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Зміна істотних умов праці, передбачена ч. 3 ст. 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв'язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Суд приходить до висновку, що відповідач не мав правових підстав для зміни істотних умов праці та звільнення позивача за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки фактично відбулось скорочення посади, яку займав позивач. Більше того, позивач погодився працювати в умовах, зазначених в оскаржуваних наказах, однак відповідач незаконно звільнив його з посади. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 23.03.2016 у справі № 6-2748цс15, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх судів України. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем при видачі оспорюваних наказів, у тому числі про звільнення позивача з посади, порушено вимоги ст. 32, 252 КЗпП (відсутнє попередження, згода профспілкового органу) та не доведено факт відмови позивача працювати на посаді у змінених умовах. У зв'язку з цим суд вважає такі накази незаконними, такими, що порушують трудові права позивача та підлягають скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч. 1 ст. 233 КЗпП України). У разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього кодексу, суд може поновити ці строки (ч. 1 ст. 234 КЗпП України). Суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив строки звернення до суду за оскарженням наказів від 29.04.2016 № 253, від 17.02.2016 № 209, від 31.03.2016 № 326, від 29.06.2016 № 644. Встановлені ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Представник позивача [PERSON] просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та обгрунтовував поважність їх пропуску так: - у період з 25 грудня 2015 року по 15 квітня 2016 року позивач тричі хворів, що свідчить про тривалу хворобу; - обґрунтовано сподівався, що в разі поновлення на роботі генеральним директором КП «Кременчукводоканал» його батька [PERSON], конфлікт між ним та підприємством буде вирішений у законний спосіб без звернення до суду; - звертався з відповідними заявами за захистом до профспілкових організацій; - звертався до поліції, - звертався до мера міста Кременчука, як очільника органу місцевого самоврядування - міської ради, яка є власником КП «Кременчукводоканал». Суд приймає до уваги і те, що позивач не обізнаний в юриспруденції і своєчасно оскаржував незаконні накази, однак свої заяви направляв у інші органи, а не до суду. Судом також установлено, що у період з 25 грудня 2015 року по 12 січня 2016 року [PERSON] лікувався в умовах стаціонару нейрохірургічного відділення третьої міської лікарні; з 18 січня 2016 року по 23 січня 2016 року - амбулаторно; з 5 квітня 2016 року по 15 квітня 2016 року - в умовах стаціонару кардіологічного відділення Третьої міської лікарні. Позивачу неодноразово адміністрацією підприємства оформлювалися акти простою, з 30.06.2016 охорона не допускала його на підприємство. Обставини хвороби позивача протягом строку звернення до суду, звернення до поліції, профспілкових організацій підтверджуються матеріалами справи, поясненням позивача, його представника [PERSON], вищезазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили та у сукупності з вищенаведеними аргументами дають суду підстави вважати причини пропуску позивачем строку звернення до суду поважними та за можливе поновити ці строки. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 06.04.2016 у справі № 6-409цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі, визнання незаконними наказів від 29.04.2016 № 253 «Про зміну істотних умов праці», від 17.02.2016 № 209 «Про зміну оплати праці», від 31.03.2016 № 326 «Про зміну оплати праці», від 21.06.2016 № 342 «Про встановлення робочого часу» та їх скасування, ґрунтуються на законі. Щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що відповідач - КП «Кременчукводоканал» порушив законні права [PERSON], що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і в сукупності все це вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням обставин справи, суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода, яку суд оцінює в 5000 грн. На користь позивача також слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2016 (дата звільнення) по 24.04.2017 (дата ухвалення рішення суду). Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial