Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» звернулося до суду з позовом [PERSON] про звернення стягнення, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNQ0АК206520128 від 15.02.2008 року в сумі 33 354,31 грн. вилучити у [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль CHEVROLET, модель: AVEO, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий авто, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля CHEVROLET, модель: AVEO, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий авто, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]; звернути стягнення на предмет застави: автомобіль CHEVROLET, модель: AVEO, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий авто, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № DNQ0АК206520128 від 15.02.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 74 812,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.02.2015 року. Відповідач належним чином свої зобов'язання не виконує і станом на 17.06.2014 року має заборгованість у сумі 33 354,31 грн., яка складається з наступного: 29 452,82 грн. - заборгованість за кредитом; 1 790,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 32,94 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 252,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 576,40 грн. - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надав в заставу належний йому автомобіль CHEVROLET, модель: AVEO, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий авто, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідач суду не надала. Суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, в тому числі: фотокопію кредитно-заставного договору № DNQ0АК206520128 від 15.02.2008 року, відповідно до змісту якого відповідач уклала договір з позивачем та погодилася на його умови, розрахунок заборгованості за кредитним договором, встановив наступне: Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № DNQ0АК206520128 від 15.02.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 74 812,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.02.2015 року. Відповідач належним чином свої зобов'язання не виконує і станом на 17.06.2014 року має заборгованість у сумі 33 354,31 грн., яка складається з наступного: 29 452,82 грн. - заборгованість за кредитом; 1 790,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 32,94 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 252,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 576,40 грн. - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надав в заставу належний йому автомобіль CHEVROLET, модель: AVEO, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий авто, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України, - зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, що не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом із питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» та ст. 590 ЦК України застосовуються лише в частині, що йому не суперечить. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», передбачено п.4 ч.2 спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Однією з процедур, передбачених ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Крім того, згідно кредитно-заставного договору на предмет застави може бути звернено стягнення на підставах передбачених чинним законодавством. Таким чином, щодо способу реалізації заставного майна, то діюче законодавство визначає його диспозитивно, а саме сторони можуть врегулювати цей випадок на свій розсуд та визначити спосіб реалізації у випадку звернення стягнення за умовами договору, що не суперечить також і п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до пп. 40, 42 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Разом з тим згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України, - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно статті 4 ЦПК України, ч.1 - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. ПАТ КБ «Приватбанк» у своєму позові визначив спосіб реалізації заставленого майна, що відповідає як кредитно-заставному договору так і чинному законодавству. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved