Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

у серпні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом вказуючи, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], якому на праві власності належав житловий будинок, розташований в [ADDRESS] Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на дане майно. При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач зазначає, що на день смерті чоловіка постійно проживала зі спадкодавцем, до цього часу проживає в успадкованому будинку, тому просила визнати за нею право власності на спадкове майно, що належало померлому [PERSON], оскільки вона фактично прийняла спадщину. У дане судове засідання позивач не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача - Кулевчанської сільської ради Саратського району, Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статею 1261 ЦК України встановлено, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у томучислі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 6). Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується копією паспорту, копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 7). Згідно довідки Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, на день смерті [PERSON], яка настала [INFO] року дружина [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем за адресою: в [ADDRESS] Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок, висновку про вартість майна, власник житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] не встановлений (а.с. 15-38). Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу 10 травня 2017 року за заявою про прийняття спадщини за законом, яка надійшла від дружини померлого [PERSON] (а.с.55-57). Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок спадкодавця [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.52). Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року, реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української РСР, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Тобто, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Довідками, витягом з книги погосподарського обліку Кулевчанської сільської ради Саратського району, копією договору купівлі-продажу житлового будинку підтверджено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON], який помер [INFO] року (а.с. 9-12). Судом встановлено, що позивач як спадкоємець за законом першої черги не відмовлялась від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті чоловіка. На день його смерті постійно проживала зі спадкодавцем, чим фактично прийняла спадщину. Не отримала свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса з поважних причин, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за [PERSON] слід визнати право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, який належав спадкодавцю [PERSON]

Outcome: approved