Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача в її користь додаткові витрати на лікування дитини в сумі 5736 гривень 20 копійок. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час з відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1000 гривень на місяць. Дитина часто хворіє, є інвалідом по зору, у зв'язку х чим вона витрачає додаткові кошти на лікування дитини. Матеріальної допомоги у виді аліментів не вистачає, щоб покрити ці витрати. Вважає, що з врахуванням її матеріального стану та матеріального стану відповідача з останнього слід стягнути половину витрат, понесених на лікування дитини. У судове засідання позивачка не прибула, направила до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просила вирішити справу в її відсутності. В судове засідання відповідач не прибув, подав заяву про визнання позову, просить справу розглянути в його відсутності. За таких обставин суд вважає необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так ст.185 СК України передбачає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч.2 ст.185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини позивачки - сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з позивачкою та на утримання якого з відповідача стягуються аліменти, розмір яких на даний час становить 1000 гривень (а.с.6-10). Згідно представлених копій медичних документів рахунків, фіскальних чеків та виписок (а.с.11-23) позивачкою було витрачено кошти на медичні послуги і препарати під час проходження дитиною 4 курсів лікування на загальну суму 11472 гривень 40 копійок. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивачкою фактично понесені додаткові витрати у зв'язку з хворобою дитини. Відповідач позов визнав повністю і визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Враховуючи такі обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути половину фактично понесених додаткових витрат на дитину, що становить 5736 гривень 20 копійок. За наведених вище обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачці слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме: 384 грн.20 коп. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved