Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. У якому просив усунути перешкоди у користуванні автомобілем VOLKSWAGEN TOUREG (2007), чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , д/н [NUMBER] ( [NUMBER] ), шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зареєстрованого 06.12.2017 року за №16610896 реєстратором Філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи». В обґрунтування вимог позивач зазначає, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 грудня 2014 року, за позивачем визнано право власності на легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOUREG, 2007 року випуску, номер шассі (кузова, рами) [NUMBER] , чорного кольору, д/н [NUMBER] , зареєстрований 1-м МРЕВ ДАІ УМВС України в Черкаській області, 22.11.2007 року та зобов`язано позивача сплатити на користь [PERSON] 135\~987 (сто тридцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 92 копійки грошової компенсації. Дане рішення набрало законної сили 18.12.2014 року. Зазначив, що в червні 2018 року, останній звернувся до Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області з метою перереєстрації даного транспортного засобу, однак дізнався, про те що дану дію вчинити не можливо, так як 06.12.2017 року реєстратором Філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» було накладено обтяження у вигляді застави на належний позивачу на праві власності автомобіль, яке порушує його права власника вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм рухомим майном, що й стало передумовою звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлена судом належним чином. Направила заяву про слухання справи у її відсутність. Просила позов задоволити. Відповідач ПАТ «Всеукраїський акціонерний банк», в судове засідання не з`явився. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїський акціонерний банк» Славкіна М.А. направив заяву про слухання справи у відсутності їх представника, в якій зазначила, що 14.03.2018 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», було укладено Договір про відступлення прав вимоги №6284, відповідно до умов якого Банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги за Кредитним договором, укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] . Представник відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник Державного підприємства «Національні інформаційні системи» в судовому засіданні просила вирішити спір відповідно до вимог закону. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України, визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5,6 ст. 81 ЦПК України). Згідно вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 грудня 2014 року, за позивачем визнано право власності на легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOUREG, 2007 року випуску, номер шассі (кузова, рами) [NUMBER] , чорного кольору, д/н [NUMBER] , зареєстрований 1-м МРЕВ ДАІ УМВС України в Черкаській області, 22.11.2007 року та зобов`язано позивача сплатити на користь [PERSON] 135\~987 (сто тридцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 92 копійки грошової компенсації. Дане рішення набрало законної сили 18 грудня 2014 року. З матеріалів справи вбачається, що у червні 2018 року, [PERSON] звернувся до Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області з метою перереєстрації даного транспортного засобу. У проведенні перереєстрації було відмовлено, оскільки 06 грудня 2017 року реєстратором Філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» було накладено обтяження у вигляді застави на автомобіль VOLKSWAGEN TOUREG, 2007 року випуску, номер шассі (кузова, рами) [NUMBER] , чорного кольору, д/н [NUMBER] . Доказів самостійного звернення позивачем до ПАТ «Всеукраїський акціонерний банк» та до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» для вирішення даного спору в позасудовому порядку до матеріалів суду надано не було. Тому суд приходить до висновку, що позивач не надав суду доказів порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів позивача. За положеннями статті 1\~Закону України\~«Про заставу» застава - спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Вимогами ст.27 Закону України «Про заставу», визначено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Підстави припинення застави визначені ст.28 Закону України «Про заставу», яка передбачає, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що на момент передачі предмета застави діяв та діє арешт накладений відповідно до умов договору застави. Також судом встановлено, що 14 березня 2018 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №6284, відповідно до умов якого Банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги за Кредитним договором, укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] . Таким чином, з системного аналізу норм вбачається, що для збереження сили застави визначальним є питання, чи був транспортний, який є предметом застави, відчужений за наявності або за відсутністю у Державною реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього майна, чи обізнаний заставодержатель щодо ухваленого рішення суду про визнання права власності та відповідно можливість самостійного вирішення питання про знаття обтяження у вигляді застави. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що 10.10.2013 року о 15:01:52 за №13944792 реєстратором: Черкаської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 38988036, 10.10.2013 року, відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Черкаській області головний державний виконавець Нечипоренко Ю.І. заборонено відчужувати VOLKSWAGEN TOUREG, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д/н [NUMBER] . Відповідно до цього ж витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що 06.12.2017 року 16:16:13 за №16610896, реєстратором: Філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи», на підставі договору застави, 129/1/z1, 08.11.2007 року, ЧФ ВАТ «ВіЕйБі Банк», об`єктом обтяження є: автомобіль легковий, VOLKSWAGEN TOUREG, 2007 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , обтяжувач: ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та відповідно щодо дії застави або її припинення. Не витребувано доказів того, на підставі чого вносились записи про обтяження. Наявність лише рішення суду про визнання права власності не може бути достатньою підставою для скасування застави, оскільки запис про обтяження вчинений після прийняття судом рішення, а також право вимоги по кредитному договору було відчужено у 2018 році. Матеріали справи взагалі не містять доказів щодо укладення, зміни, розірвання або припинення договору застави. В зв`язку з цим, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач при зверненні до суду з даним позовом, не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а отже позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed