Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування моральної та майнової шкоди, в якій просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь 6620 грн. завданої майнової шкоди, та 5000 грн. завданої моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача лише 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В кінцевій редакції позов підтримав та просив його задовольнити відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині стягнення моральної шкоди в сумі 500 грн. та стягнення суми сплаченого судового збору при подачі позову до суду, в іншій частині проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.12.2013 року на просп. Вавілова м.Полтави в районі автостоянки «Полімпекс», мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки SKODA OCTAVIA F5, номер державної реєстрації [NUMBER]. Даний факт підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 18.12.2013 року, відповідно до якої [PERSON] визнано винним та накладено адміністративне стягнення у виді 340 грн., довідкою ВДАІ м.Полтави УМВС України в Полтавській області про скоєння ДТП 04.12.2013 року та звітом про оцінку майна автомобіля SKODA OCTAVIA F5, реєстраційний № [NUMBER] від 10.12.2013 року. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн., але завдану моральну шкоду обгрунтовує лише загальними фразами. Так позивачем [PERSON] не надано доказів того, що дана ДТП аж настільки вплинула на його порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, образливості, чутливості, фіксованості на негативних переживаннях, емоційної напруги, настороги, невпевненості в собі та відчуття власної трудової невпевненості, тривоги з приводу майбутнього. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктами 3 ч. 2 та ч. 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з рекомендаціями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, що регламентовано пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р., « Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 р, № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: partial