Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 08 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 289. В обґрунтування позову зазначала, що 08 червня 2013 року вона та [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який за домовленістю сторін проживає з матір'ю. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, останні кілька років між ними постійно виникають сварки, через відсутність взаєморозуміння, протилежність поглядів на сімейне життя. Із листопада 2018 року подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження їхнього шлюбу є неможливим. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами, час на примирення подружжя просила не надавати, сплачений нею при подачі цього позову судовий збір із відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення та розірвання шлюбу не заперечував, оскільки з листопада 2018 року сторони дійсно подружніх відносин не підтримують та проживають окремо. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Роз'яснивши сторонам наслідки визнання позову відповідачем, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову. 08 червня 2013 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 289. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом із матір'ю. Суд встановив, що з листопада 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved