Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

У січні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві позивачка посилалася на те, що 29 листопада 2003 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. У шлюбі народилися спільні діти: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Зазначила, що з квітня 2011 року між ними ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Повідомила, що підтримувати сімейні відносини з відповідачем не бажає, оскільки на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулася неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Вказала, що відповідач останні пять років не приймав участі у забезпеченні життєвих потреб їхніх дітей ні матеріально, ні морально. Також, повідомила, що їх діти проживають і будуть проживати з нею, а відповідач ухиляється від обовязку, покладеного на нього ст. 180 Сімейного кодексу України, утримувати свою дитину. Тому, просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/2 всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 60 відсотків прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років. Позивачка в судове засідання не зявилася, 30.03.2017 року надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 224-226 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між сторонами 29 листопада 2003 року був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 1297 (а.с. 4). У зазначеному шлюбі народилися діти: син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КИ № 285533, актовий запис № 1481 від 07 грудня 2004 року, доданого до матеріалів справи, у якому батьками зазначено позивача та відповідача, та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ГЮ № 165279, актовий запис № 189 від 21 лютого 2003 року, доданого до матеріалів справи, у якому батьками зазначено позивача та відповідача. Діти знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Спори щодо місця проживання дітей та поділу майна відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Причиною розпаду сімї є емоційна неврівноваженість відповідача, постійні сварки, різниця характерів, відсутність між позивачкою та відповідачем взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей, втрата почуттів взаємної любові та поваги. При постановленні рішення, суд враховує те, що позивачка наполягала на розірванні шлюбу, сімейно-шлюбні відносини припинені, а тому приходить до висновку про те, що сімя сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Згідно зі\~ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Також, суд бере до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обовязку по утриманню дитини. Відповідач є працездатною особою, а тому має можливість утримувати дитину, що є його обовязком, інших стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Тому, приймаючи до уваги\~\~прохання позивачки, її\~матеріальне становище, і те, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде присудити на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 20 січня 2017 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки, сплачений при подачі позову про розірвання шлюбу, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., а також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial