Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

У серпні 2015 року Новомосковська міська рада Дніпропетровської області звернулась до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, посилалась на те, що 24.01.2008 року між ПП [PERSON] та виконавчим комітетом Новомосковської міської ради на строк до 01.02.2018 року включно укладено Договір оренди № 1 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до власності територіальної громади м. Новомосковська, а саме частини підвального приміщення, загальною площею 100,00 кв.м., розташованого за адресою: м. Новомосковськ, вул. Радянська, буд. 30. Оскільки відповідач припинила підприємницьку діяльність, як фізична особа підприємець, про що 24.09.2012 року внесено відомості до ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, то в силу ст. 291 ГК України та ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», вказаний договір оренди є припиненим. Відповідач ухиляється від повернення спірного нерухомого майна, незаконно ним користується, а тому Новомосковська міська рада змушена звернутись до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння /а.с.2-3, 45-46/. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.10.2016 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено /а.с.117-120/. З таким рішенням не погодився позивач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх зясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог /а.с.123-126/. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] без належної правової підстави використовує спірне нерухоме майно. Однак з таким висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 23.01.2008 року № 79 /а.с.11/, між ПП [PERSON] та виконавчим комітетом Новомосковської міської ради 24.01.2008 року укладено договір оренди № 1 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до власності територіальної громади м. Новомосковська, а саме - частини підвального приміщення, загальною площею 100,00 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область м. Новомосковськ, вул. Радянська, буд. 30, строком до 01.02.2018 року включно /а.с.7, 8-10/. Управлінням комунальної власності виконавчого комітету Новомосковської міської ради (балансоутримувачем комунального майна) 24.01.2008 року складено акт приймання - передачі, у відповідності до якого зазначене приміщення передано ПП Леоновій, про що від імені представника орендаря міститься підпис /а.с.6/. Пунктом 11.7 вказаного договору оренди передбачено, що чинність цього договору припиняється, зокрема, внаслідок банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України. Згідно ч.2 ст.291 ГК України та ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється у разі ліквідації юридичної особи. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2015 року у справі за позовом Виконавчого комітету Новомосковської міської ради до ПП [PERSON] встановлено, що 24.09.2012 року відповідач припинила свою підприємницьку діяльність як фізична особи підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців було внесено запис № 22290060004001685 /а.с.5/. Вказана обставина щодо припинення субєкту підприємницької діяльності також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців /а.с.12, 149-150/. Отже, відповідно до вказаних вимог закону, з припиненням субєкта підприємницької діяльності [PERSON], припинився і договір оренди від 24.01.2008 року. Вказаним договором оренди визначено, що у разі припинення орендодавцем цього договору майно повертається орендарем згідно з актом прийому-передачі. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (п.2.4). Обов'язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору (п.2.5). Управлінням комунальної власності Новомосковського виконавчого комітету 29.04.2015 року складено акт обстеження орендованого приміщення, згідно якого [PERSON], будучи повідомленою про час обстеження спірного приміщення, не надала до нього доступу, на день огляду приміщення було закрите. За зовнішніми ознаками, встановити стан приміщення, наявність чи відсутність використання приміщення комісії не вдалось /а.с.4/. Згідно з частиною 6 статті 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Статтею 785 ЦК України встановлено обовязок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана. Відповідно до ч.2 ст.327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 386 ЦК України визначає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Враховуючи наведені обставини справи та норми закону, зокрема, факту припинення договору оренди, в силу ч.2 ст.291 ГК України, ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 11.7 договору оренди від 24.01.2008 року, укладеного між сторонами, відповідач безпідставно користується належним позивачу майном, чим порушує його права, як власника. Отже, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про повернення за актом прийому - передачі індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до власності територіальної громади м. Новомосковська, а саме - частини підвального приміщення, загальною площею 100,00 кв.м., розташованого за адресою: м. Новомосковськ, вул. Радянська, буд. 30 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому посилання місцевого суду на те, що припинення договору оренди з підстав припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON], не створює для відповідача [PERSON], як фізичної особи, правових наслідків у вигляді повернення орендодавцеві майна за договором, оскільки згідно з п. 2.4 договору оренди це покладається на іншу особу ПП [PERSON], колегія суддів вважає надуманими. Як вбачається з договору оренди, він скріплений печаткою відповідача - субєкту підприємницької діяльності [PERSON] Факт укладання цього правочину відповідачем не заперечується /а.с.118/. На день укладання договору оренди [PERSON] була фізичною-особою підприємцем /а.с.12, 149-150/, а у звязку із припиненням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, набуті нею зобовязання, в розумінні ч.1 ст.52 ЦК України, підлягають обовязковому виконанню нею, як фізичною особою. При цьому, колегія суддів вважає недоведеними доводи відповідача стосовно того, що майно за договором оренди їй не передавалось, оскільки це спростовується матеріалами справи та сплатою нею орендної плати за користування нерухомістю у 2008-2009 роках. Обставина, на яку звернув увагу суд першої інстанції, стосовно того, що згідно висновку експерта /а.с.78-84/ підпис на акті передачі майна ПП [PERSON] не належить відповідачу, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки вказаний акт був підписаний представником орендаря від її імені, що правильно встановлено самим судом. Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved