Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про стягнення з Комунального підприємства «ВРЕЖО №7» заборгованості по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в сумі 8288,90 гривень, вказавши в позові, що її мати [PERSON] з 21.08.2013 року працювала на посаді головного бухгалтера Комунального підприємства «ВРЕЖО №7. Починаючи з 03 липня 2015 року Відповідач почав затримувати виплату заробітної плати. За червень 2015 року Відповідач не здійснив виплату заробітної плати посилаючись на незалежні від нього обставини (арешт рахунків). 04.07.2015 року мати позивача [PERSON] померла. За своє життя мати позивача залишила заповіт, за яким, все її майно, а також все те, що їй буде належати на день смерті, вона заповіла своєї донькі [PERSON] Оскільки суми заробітної плати, допомоги у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були одержані за життя, передаються членам його сім'ї, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні позивачка, наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. В обґрунтування своїх вимог, надала суду письмові докази, а саме: довідку з міста роботи матері, довідку про заборгованість по заробітній платі, свідоцтво про смерть матері, заповіт. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечуючи проти фактів, викладених у позовній заяві, просила суд ухвалити відповідне рішення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~та\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.11 ч.1 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 21.08.2013 року працювала на посаді головного бухгалтера Комунального підприємства «ВРЕЖО №7. Починаючи з 03 липня 2015 року Відповідач почав затримувати виплату заробітної плати. За червень 2015 року Відповідач не здійснив виплату заробітної плати посилаючись на незалежні від нього обставини (арешт рахунків). Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1\~ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівнику сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. 04.07.2015 року мати позивача [PERSON] померла. За своє життя мати позивача залишила заповіт, за яким, все її майно, а також все те, що їй буде належати на день смерті, вона заповіла своєї донькі [PERSON] Відповідно до ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, допомоги у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були одержані за життя, передаються членам його сім'ї. До того ж, Постановою № 1153 від 19.11.1984 «Про порядок видачі заробітної плати не отриманої до дня смерті робочого чи службовця» встановлено що заробітна плата не отримана до дня смерті робочого чи службовця видається членам сім'ї, які мешкають разом з ним. та витратами, зумовленими похованням. У відповідності до ст..61 ЦПК України, обставини визнані сторонами, а також встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З наданих суду пояснень представника відповідача вбачається, що Комунальне підприємство «ВРЕЖО №7 не заперечує проти того факту, що [PERSON] дійсно працювала на посаді головного бухгалтера Комунального підприємства «ВРЕЖО №7, з 03 липня 2015 року. Затримка заробітної плати почалася з червня 2015 року. Таким чином враховуючи надані суду докази, та встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку [PERSON] в сумі 8 288,90 грн. підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.ч.1,3\~ст.88 ЦПК України\~\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий зір»/ діючого в редакції на момент виникнення спірних правовідносин/ позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин від сплати судового збору звільняються. Виходячи з цього та розміру задоволених вимог позивача суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 243,60 грн. судового збору

Outcome: approved