Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

У серпні 2015 року кредитна спілка «Чернівці» (далі - КС «Чернівці») звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №2585 від 10 січня 2013 року відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 9 000,00 грн., на умовах погашення кредиту щомісячно у відповідності до графіку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40% річних на фактичний залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 січня 2015 року. Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 кредитного договору, сторони погодили, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом сплачується згідно графіку погашення, що додається до договору та є невід'ємною його частиною. При цьому, факт видачі кредитних коштів відповідачу підтверджується видатковим касовим ордером №438 від 10.01.2013 року. Також вказував, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між КС «Чернівці» та [PERSON] і [PERSON] 10 січня 2013 року укладено договори поруки №1644 та №1643, за умовами яких поручителі беруть на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань. Посилаючись на те, що у зв'язку із невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором станом на 18.08.2015 року утворилась заборгованість у сумі 9381,00 грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом - 6 629,00 грн. та заборгованості за відсотками - 2 752,00 грн., просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь КС «Чернівці» заборгованість за кредитним договором №2585 від січня 2013 року та судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повному обсязі, просила про його задоволення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні поданий КС «Чернівці» позов визнав у повному обсязі, погодився із сумою заборгованості та проти його задоволення не заперечував. Інші відповідачі у судове засідання не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, у зв'язку із чим, суд вважає, що вказану цивільну справу можливо розглянути у судовому засіданні та ухвалити рішення про задоволення позову. Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №2585 від 10 січня 2013 року відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 9 000,00 грн., на умовах погашення кредиту щомісячно у відповідності до графіку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40% річних на фактичний залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 січня 2015 року (а.с. 8-9). Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 кредитного договору, сторони погодили, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом сплачується згідно графіку погашення, що додається до договору та є невід'ємною частиною Договору. Згідно п. 3.1 кредитного договору №2585 від 10.01.2013 року визначено, що плата за користування кредитом (проценти) становить 40% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Так, частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, як встановлено судом, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між КС «Чернівці» та [PERSON] і [PERSON] 10 січня 2013 року укладено договори поруки №1644 та №1643, за умовами яких поручителі беруть на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань (а.с. 11, 12). При цьому, пунктом 6 Договорів поруки встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання Поручителем своїх зобов'язань за даним договором Кредитор має право у встановленому законом порядку стягнути з поручителя всю суму заборгованості. У зв'язку із невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] станом на 18.08.2015 року утворилась заборгованість у сумі 9381,00 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом - 6 629,00 грн. та заборгованості за відсотками - 2 752,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, який відповідачем визнано та належними і допустимими доказами не спростовано (а.с. 14-15). Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. За таких обставин, суд приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у визначені умовами договору строки, й відповідно не надав доказів своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, приходить до висновку, що позовні вимоги кредитної спілки про стягнення заборгованості є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Як встановлено судом, за змістом договорів поруки, укладених між кредитною спілкою та відповідачами [PERSON] і [PERSON], поручителі та боржник відповідають перед кредитною спілкою як солідарні боржники. При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Крім того, норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, також не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. За таких обставин, ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні. Така правова позиція щодо застосування статті 554 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-255цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. За таких обставин, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved