Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

У серпні 2013 року ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 28.09.2012 року з вини відповідача [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] ПАТ «Бель Шостка України» звернулось до ПАТ «СК «Українська страхова група» з заявою про виплату страхового відшкодування, в якому було застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] ПАТ «Бель Шостка України». Відповідно до платіжного доручення №16284 від 07.12.2012 року ПАТ «СК «Українська страхова група» виплатило ПАТ «Бель Шостка України» страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] у сумі 8218 грн. 30 коп. З огляду на викладене, ПАТ «СК «Українська страхова група» просить суд стягнути з [PERSON] вказану шкоду у порядку регресу, оскільки останній у встановленому порядку не повідомив страховика про страхову подію. Ухвалою суду (яку занесено до журналу судового засідання) від 03.04.2014 року за власною ініціативою суду залучено до розгляду справи у якості третьої особи - ПАТ СК «Лафорт». Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також з'явився, позовних вимог не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 28.09.2012 року о 08-40 год. в м.Києві по вул. Здолбунівська - Григоренка, керуючи автомобілем «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 ПДР України, вчинив правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 30.11.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляду штрафу (а.с. 10). Між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ПАТ «Бель Шостка України» 04.05.2012 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №28-1902-12-00019, згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 3). ПАТ «Бель Шостка України» звернулось до ПАТ «СК «Українська страхова група» з заявою про виплату страхового відшкодування, в якому було застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] ПАТ «Бель Шостка України», згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №28-1902-12-00019 (а.с. 4). Згідно страхового акту ДККА-20607 пошкодження транспортного засобу «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] визнано страховим випадком та призначено до виплати у якості страхового відшкодування 8218 грн. 30 коп. (а.с.5). Позивач у справі відповідно до платіжного доручення №16284 від 07.12.2012 року переказав 8218 грн. 30 коп. ПАТ «Бель Шостка України» страхове відшкодування вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] (а.с.9). Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. А за пунктом 15 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Страховим випадком згідно ст. 6 вказаного Закону є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Пунктом 37.4 статті 37 даного Закону передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч.1 ст.1191 ЦК України. Відповідно до п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно з п.п.38.1.1.«ґ» п.38.01. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» укладено поліс АА №6648833, який діяв у період з 10.10.2011 року по 09.10.2012 року, забезпечений транспортний засіб «ВАЗ 21070» д.н.з [NUMBER], із лімітом страхового відшкодування по майну у сумі 50000 грн. (а.с. 54). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем [PERSON] надано суду копію письмового повідомлення №1576 від 28.09.2012 року, згідно якого він повідомляє страховика ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» про настання згаданого страхового випадку із забезпеченим транспортним засобом ВАЗ д.н.з [NUMBER]. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування. Відповідно до вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначений у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За правилами ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. У той же час відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Зважаючи на викладені обставини справи та приписи чинного законодавства, виходячи з того, що ліміт відповідальності страховика ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» за спричинену матеріальну шкоду за наведеним полісом є значно вищим від позовних вимог ПАТ «СК «Українська страхова група» за завдану матеріальну шкоду у порядку регресу, тому саме зазначена страхова компанія ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» (як страховик) повинна наведену шкоду відшкодувати шляхом добровільної виплати страхового відшкодування або за рішенням суду у разі відмови. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно відхилити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed