Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

У серпні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно на кожного. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 червня 2006 року між сторонами був укладений шлюб, від шлюбу вони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем. У позовній заяві зазначено, що відповідач участі в утриманні дітей не приймає, грошових коштів на дітей не надає. Діти навчаються в середній та початковій школі відповідно, що в сучасних умовах впливає на їх матеріальне забезпечення для нормального існування в суспільстві. У свою чергу відповідач перебуває в працездатному віці, працює і може працювати, не обтяжений утриманням інших дітей або непрацездатних батьків, а відтак, будучи батьком дитини, зобов`язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття. Стверджує, що відповідач прямо та опосередковано має доходи, офіційно працює лікарем стоматологом-ортодонтом у власному стоматологічному кабінеті «ЕДЕН», має профільну медичну освіту, що, на думку позивача, полегшує здатність працювати на високооплачуваному рівні тощо. Позивач вважає, що відповідач з огляду на приписи ст.182 СК України може забезпечувати дітей, а також себе особисто всім необхідним, а відтак визначає розмір аліментів у сумі по 5000 грн. на кожну дитину щомісячно. У зв`язку з наведеними обставинами, звернулась за судовим захистом. Ухвалою судді від 17 серпня 2020 року у справі відкрито провадження і справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі (а.с.19-18). Відповідач у встановлений строк подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що як батько всіляко сприяє в розвитку, вихованні та утриманні своїх неповнолітніх дітей, а подання позову пов`язує з особистим та упередженим ставленням позивача до нього. Спільне проживання сторін стало неможливим, що послугувало розірванню шлюбу. Щодо обґрунтування заперечень проти позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. на кожного, то вважає такі вимоги завищеними та необґрунтованими, оскільки відповідач не зможе фінансово забезпечити такі виплати. При цьому посилається на рівність прав і обов`язків батьків щодо дитини, а також встановлений законодавством мінімальний розмір аліментів на утримання двох дітей - 2318 грн. Відповідач є самозайнятою особою, і має нерегулярний, мінливий дохід. Зокрема, згідно офіційного задекларованого доходу за 2019 рік ним отримано сукупний дохід у розмірі 76000 грн., разом із тим, з даного доходу він здійснює обов`язкові відрахування, у тому числі орендну плату за найм приміщення в розмірі 5393,52 грн. на місяць. Відповідач має у власності квартиру, проте залишив її для проживання позивачу та дітям, а відтак, сам немає іншого житла, та має потребу в його ви найманні, що потребує додаткових витрат. Таким чином, середньомісячний заробіток позивача становить приблизно 9000 - 10000 грн., а щомісячні затрати на оренду квартири, сплату комунальних платежів, оренду офісного приміщення та оплату податку становлять на рівні 8000 - 9000 грн. Крім того, відповідач має погіршення стану здоров`я, що підтверджується медичними документами, останній вимушений був узяти кредитні кошти та на сьогодні його борг перед АТ КБ «Приватбанк» становить 26650,71 грн. У свою чергу позивачем не наведено обставин щодо власного майнового стану та витрат, які вона несе на утримання дітей, з чого вони складаються. На підставі викладеного, вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на кожну дитину є необґрунтованим та таким, що не відповідає реальним затратам на їх утримання, а тому просить при ухваленні судового рішення врахувати наведені ним доводи та стягнути виважений (економічно обґрунтований як для відповідача, так і для дітей) розмір аліментів (а.с.29-31). Позивачем [PERSON] надано до суду відповідь на відзив, у якому зазначає, що після зміни відповідачем місця проживання, діти повністю знаходяться на її утриманні. На даний час зареєстрована як безробітна в центрі зайнятості, отримує пенсію і допомогу від батьків, за рахунок чого здійснює утримання дітей. Зазначає, що діти перебувають на постійному обліку з приводу хронічної хвороби алергії, окрім дієтичного харчування, вони потребують постійного медичного супроводу і лікування. Діти навчаються у школі, у зв`язку з цим потребують додаткових витрат. Щодо аргументів відповідача у відзиві про мінімальний розмір аліментів 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, зазначає, що останнім не врахував, що оскільки є приватним підприємцем, йому нарахування аліментів буде здійснюватись з мінімальної зарплатні по регіону відповідно до інформації зі статуправління, що наразі складає 2500 грн. на одну дитину. Стверджує, що відповідач має щомісячний прибуток, значно більший, ніж той, що він повідомляє. Тому наполягає на стягненні аліментів у розмірі 5000 грн. на кожну дитину та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.54-55). Позивачем надано до суду письмові заперечення проти позову, де зазначає, що відповідь позивача на відзив зводиться виключно до особистих неприязних відносин з відповідачем, серед іншого вказує на доводи, які не відповідають дійсності та вводять суд в оману. Навпаки [PERSON] самостійно та добровільно сплачує аліменти на своїх дітей, зокрема, за вересень та жовтень ним було сплачено по 3000 грн. на утримання дітей за кожен місяць. Свою квартиру залишив для проживання позивачу та дітям, жодних позовів щодо поділу майна не подавав. Як батько завжди брав і бере участь у вихованні дітей, підтримує їх матеріально, а тому не ухиляється від сплати коштів на їх утримання у розмірі, що на його думку, є розумним та обґрунтованим (а.с.106, 109-110). Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надавши відповідні пояснення, просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні з позовом погодився частково, визнавши позовні вимоги про стягнення аліментів у обґрунтованому розмірі, заперечивши в частині доводів сторони позивача про стягнення аліментів у розмірі 5000 грн. на кожного з дітей, з огляду на те, що він надає утримання дітям, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення сторони відповідача, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що відповідач [PERSON] (а.с.6-10) та позивач [PERSON] (а.с.98) перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою з 24 червня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого (повторно) Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 19 січня 2009 року (а.с.12). Разом із тим, справа про розірвання шлюбу між сторонами перебуває на розгляді Октябрського районного суду м.Полтави та на даний час не вирішена, чого не було спростовано сторонами. Від вказаного шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, які містяться в матеріалах справи (а.с.13, 14). Діти проживають разом з матір`ю, позивачем у справі, що не заперечується відповідачем. При вирішенні вимог про стягнення аліментів суд наголошує, що спірні відносини регулюються нормами Сімейного кодексу України, а також бере до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, норми Закону України «Про охорону дитинства». За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язанні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Зокрема, за змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи зі змісту ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються, зокрема, стан здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. За змістом ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.2 ст.184 СК України). З урахуванням визначених законом способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину і щодо права присудження аліментів за рішенням суду, суд наголошує на рівності обов`язків обох батьків в питаннях утримання дітей. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо питань утримання дітей, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на їх утримання. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При визначенні розміру аліментів суд має врахувати обставини, передбачені ч.1 ст.182 СК України. Відповідач добровільно надає позивачу матеріальну допомогу на утримання двох спільних неповнолітніх дітей, зокрема, у вересні та жовтні 2020 року в загальному розмірі по 3000 грн., що підтверджується наданими відповідачем копіями квитанцій (а.с.107, зворотній бік, а.с.111, 112), на що від позивача не надійшло заперечень. Як убачається з матеріалів справи та заяв сторін по суті, відповідач [PERSON] працює, є самозайнятою особою, відповідно до витягу з ЄДР юридичних та фізичних осіб-підприємців здійснює стоматологічну практику, надаючи відповідні послуги (а.с.15, 38). Відповідачем на підтвердження наявності та розміру свого доходу надано копії податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця та за 1-8 місяці 2020 року, відповідно до яких його дохід за 2019 рік склав 125000 грн., а за період з січня по серпень 2020 року - 76000 грн. (а.с.43, 44). Посилання позивача щодо обсягу заробітку відповідача та наявності зазначених у відповіді на відзив обставин трудової діяльності останнього, якими обґрунтовується твердження щодо визначеного у позові розміру аліментів у твердій грошовій сумі по 5000 грн. на кожну дитину щомісячно (а.с.55), суд вважає непереконливими, нічим не підтвердженими та такими, що ґрунтуються на припущеннях. Суду не надано достовірних та допустимих доказів отримання позивачем інших доходів, окрім доходу від підприємницької діяльності. Суд не бере до уваги надану позивачем роздруківку з Інтернету на а.с.95, оскільки ці докази не відповідають вимогам належності та достовірності доказів (ст.ст.77,79 ЦПК України). Згідно з копією довідки ТОВ «Ера 17 Біс» від 01 вересня 2020 року вбачається, що [PERSON] сплатив за договором оренди №ДГ30 за період з 01.01.2020 року по 01.09.2020 року орендну плату та комунальні платежі на загальну суму 50154,43 грн.; стандартна вартість оренди та компенсація комунальних платежів за місяць складає 7172,00 грн. (а.с.39-41, 42). Також, у зв`язку з отриманням кредитних коштів, відповідач має фінансові зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк», а саме згідно з випискою по банківському рахунку № [NUMBER] станом на 10 вересня 2020 року мав заборгованість у розмірі 26941,09 грн. (а.с.37). Крім того, відповідач на підтвердження свого стану здоров`я, через що вимушений був взяти кредитні кошти, надав до суду копії медичних документів, згідно з якими спостерігався у офтальмолога, та лікаря ортопеда-травматолога, а саме виписку з амбулаторної картки від 28 лютого 2015 року та висновок медичного огляду від 14 вересня 2019 року (а.с.45, 46-47). Аналогічні медичні довідки відносно відповідача за 2011 рік долучені до справи також і позивачем [PERSON] (а.с.93, 94), що не спростовує в цілому тверджень відповідача щодо наявності названих ним захворювань та необхідності лікування. Позивач [PERSON] надала до суду відомості про те, що з 11 серпня 2020 року вона зареєстрована як безробітна в Полтавській міськрайонній філії Полтавського обласного центру зайнятості, що підтверджується довідкою №1650/696 від 14 вересня 2020 року (а.с.96). У свою чергу, є пенсіонером по інвалідності 3-ї групи, по зору з 23 липня 2020 року, за загальним захворюванням, що підтверджується копіями пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] та медичної довідки МСЕК серії 12 ААБ №7111328 від 28 липня 2020 року (а.с.97, 98). Також [PERSON] надано докази наявності та розміру свого доходу, який складається з пенсійних виплат та перерахувань членів родини - матері [PERSON] (а.с.84-88), а також докази поточних витрат на утримання дітей за період з 14.06.2020 року по 18.09.2020 року, пов`язаних із придбанням продуктів харчування, шкільного приладдя, медикаментів, взуття тощо (а.с.70, 71-83, 89, 90, 91, 92), а також щодо проведення періодичних медичних оглядів дітей та щодо їх вартості (а.с.56-69). Водночас, відомості, повідомлені відповідачем, щодо додаткових витрат на оренду житла не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, крім того, посилався лише на потребу в житлі, яка може виникнути у майбутньому, а тому не враховуються судом при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню. Разом із тим, твердження відповідача щодо наявності у нього на праві власності квартири, яку він залишив для проживання позивачу та дітям (а.с.30, 109), стороною позивача спростовані в установленому порядку не були. Також не було спростовано, що відповідач добровільно надає певне утримання дітям, а також бере участь у їх матеріальному забезпеченні (а.с.31, 111, 112). Посилання сторін на обставини їх взаємовідносин (а.с.54, 109, 33-36) не є предметом розгляду при вирішенні питань щодо присудження аліментів та в цілому виконання обов`язків щодо дітей, а тому суд такі доводи до уваги не бере. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 р. N 294-IX встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року становить 2218 грн., з 01.07.2020 року по 30.11.2020 року - 2318 грн., з 01.12.2020 року - 2395 грн. У свою чергу, відповідач надав суду докази, що має постійну роботу та офіційний дохід від підприємницької діяльності, який має нерегулярний, мінливий характер, і його середньомісячний заробіток коливається від 9000 до 10000 грн. За таких обставин, суд вважає неможливим стягнути аліменти в сумі, яку заявляє позивач у справі, оскільки сума аліментів на двох дітей щомісячно перевищує дохід платника аліментів, навіть без урахування підтверджених щомісячних витрат, які останній здійснює у зв`язку з професійною діяльністю та на поточні потреби. При цьому посилання відповідача на необхідність визначення розміру аліментів на рівні 2318,00 грн. як мінімального розміру аліментів на утримання двох дітей, суд вважає необґрунтованим, оскільки отримання дітьми мінімального гарантованого утримання в будь-якому разі не буде забезпечено в подальшому на належному рівні. З урахуванням приписів ст.ст.182, 184 СК України, беручи до уваги всі обставини справи, зокрема, потреби дітей, їх стан здоров`я та вік, матеріальне становище платників аліментів, розмір доходу як відповідача, який є працездатною особою, так і позивача, яка є безробітною, те, що батьки проживають окремо, діти проживають з позивачем, характер відносин сторін, які склалися між ними, їх ставлення до своїх обов`язків щодо дітей, а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за заявою позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд дійшов до висновку, що для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх дітей, необхідним буде встановлення розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, у сумі по 2500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, з щорічною індексацією відповідно до закону, оскільки такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, та в змозі сплачувати відповідач. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. При цьому суд відповідно до ч.1 ст.191 СК України присуджує аліменти на дітей від дня пред`явлення позову, тобто з 10 серпня 2020 року. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. Разом із тим, долучена до матеріалів справи копія квитанції про сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. за №91692 від 10 серпня 2020 року не стосується даної судової справи, даний платіж здійснено за позовом іншої особи, а відтак, правові підстави для стягнення такого судового збору на користь позивача у цій справі відсутні.

Outcome: partial