Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

У січні 2020 року до Дніпропетровського районного суду із заявою звернувся [PERSON] , згідно якої просила встановити юридичний факт належності Державного акту серія [NUMBER] від 18.12.2000, виданого на підставі рішення виконкому Олександрівської сільської ради народних депутатів від 22 січня 1998 року №8 на право приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки №1221481000:02:004:0097, та який надано на прізвище [PERSON] . При цьому посилаючись на те, що при написані по батькові заявниці у зазначеному державному акті була зроблена помилка, та замість « [PERSON] », помилково зазначено « [PERSON] ». Проте, її відомості по батькові за паспортом зазначено саме « [PERSON] », але при видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №097546 від 18 грудня 2000 року була зроблена помилка та по батькові заявника було викладено як « [PERSON] ». Заявник у судове засідання надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник зацікавленої особи Олександрівської сільської ради надав до суду письмову заяву про можливий розгляд справи без їх участі та проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник зацікавленої особи центру надання адміністративних послуг районної Дніпровської адміністрації до суду не з`явився, жодних заяв щодо неможливості розгляду справи суду також не надавав, тому вважаю за можливе провести розгляд справи за їх відсутності на підставі доказів наявних в матеріалах спорави. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним в свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 18 грудня 2000 року, на підставі рішення виконкому Олександрівської сільської ради народних депутатів від 18 грудня 2000 року за №08, заявниця [PERSON] , отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,120 га розташовану за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Проте, як вбачається з матеріалів справи, при оформленні державного акту в написанні відомостей по батькові власника, було допущено помилку і замість « [PERSON] » було помилково зазначено як « [PERSON] ». Так, згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] від 22.02.1999 року, прізвище, ім`я та по батькові заявниці вказано українською мовою як « [PERSON] ». Крім того, аналогічні відомості про особу зазначені і в картці фізичної особи - платника податків виданої на ім`я заявниці. Процесуальні питання розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення регламентуються главою 6 розділу IV ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п.5 ч.2 ст.293 ЦПК, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Встановлення фактів не пов`язані з вирішенням спору про право, при цьому наявний спір про факт, який має безспірний характер і необхідний заявникові для того, щоб вона мала можливість підтвердити факт свого етнічного походження як полячка. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 та п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.256 ЦПК (у новій редакції ЦПК України відповідно норма міститься у ст.315) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності документів. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП №097546 від 18.12.2000 року належить саме заявниці - [PERSON] . Зокрема, встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявниці, яка через розбіжності в написанні її відомостей по батькові у вищевказаному правовстановлюючому документі, не може в повному обсязі реалізувати свої права. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Outcome: approved