Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в розмірі 5 109,33 грн. В своєму позові представник позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог послався на наступне. 20.03.2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту. 20.03.2013 року за участю відповідача сталося ДТП. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03.04.2013 року відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП від 20.03.2013 року позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування в сумі 5 109,33 грн. За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення виплачених коштів страхового відшкодування. Представник позивача в судове засідання не з'явився, [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про страхування», страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив стразове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, від повільної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В судовому засіданні встановлено, що 20.03.2012 року між ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-2002450/016НТ, строк дії якого 22.03.2013 року. Згідно договору застрахованим транспортним виступає автомобіль [NUMBER]. 20.03.2013 року за участю транспортних засобів страхувальника HONDA Civic, н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та відповідача сталося ДТП, винним в якому визнано [PERSON], що підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03.04.2013 року, справа №759/4494/13-п. Відповідно до страхового акту №46811/1 від 19.04.2013 року ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» виплатило страхувальнику [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 5 109,33 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4038 від 26.04.2013 року. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України - підстави звільнення від доказування, зазначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved