Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» суму страхового відшкодування 7776,10 грн., пені в сумі 5015,41 грн., збитків від інфляції 3007,68 грн. та 3% річних 303,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.11.2014 року на перехресті вул. Межигірська та вул. Введенської в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], який належить позивачу. Зазначена ДТП сталася з вини [PERSON], що підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 14.11.2014 року. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». На підставі поданих документів до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 7776,10 грн. Однак, до теперішнього часу відповідне страхове відшкодування позивачу не виплачено, у зв'язку з чим просив його стягнути з відповідача. Крім того, у зв'язку з затримкою виплати страхового відшкодування, на підставі ст.ст. 536, 625 та 992 ЦК України, позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача пеню в сумі 5015,41 грн., збитки від інфляції в сумі 3007,68 грн. та 3% річних в сумі 303,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання свого представника не направила, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 03.11.2014 року на перехресті вул. Межигірська та вул. Введенської в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], який належить позивачу. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 14.11.2014 року [PERSON] визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому вона, як особа, що керувала автомобілем «Тойота», д.н. [NUMBER], внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності зі ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, відповідно до зазначених вище норм, [PERSON] зобов'язана відшкодувати позивачу завдану шкоду. Проте, встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], яка керувала автомобілем «Тойота», д.н. [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», відповідно до договору страхування №АІ/0033226 від 09.02.2014 року. Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). 05.11.2014 року позивач звернувся до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення виплати страхового відшкодування. 05.12.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. 29.01.2015 року ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» розглянуло заяву позивача про страхове відшкодування та прийняло рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 7776,10 грн. Однак, з матеріалів справи вбачається, що жодних дій по виплаті страхового відшкодування позивачу відповідачем здійснено не було, у зв'язку з чим [PERSON] 12.01.2016 року повторно звернулась до страхової компанії про здійснення виплати страхового відшкодування. Вказана заява була залишена відповідачем без уваги. Позивач просив стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на свою користь страхове відшкодування в сумі 7776,10 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 даного закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Встановлено, що ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» тривалий час не здійснює виплату страхового відшкодування позивачу, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 7776,10 грн. підлягають задоволенню. Позивач також просив стягнути з відповідача пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 5015,41 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи, що 05.12.2014 року позивачем була подана заява про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно якого страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, то ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» зобов'язано було виплатити позивачу страхове відшкодування в сумі 7776,10 грн. до 05.03.2015 року, а отже з 06.03.2015 року має нараховуватись пеня. Відповідно до розрахунку наданого позивачем пеня за прострочення виконання зобов'язання складає 5015,41 грн. Вказаний розрахунок є вірним та сторонами у справі не оспорювався, а тому він може бути прийнятим судом до уваги при вирішенні даної справи. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача пені в сумі 5015,41 грн. Позивач також просив стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» індекс інфляції за прострочення виконання зобов'язання в сумі 3007,68 грн. та 3% річних в сумі 303,00 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з тим, що судом встановлений факт прострочення виконання своїх зобов'язань ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» перед позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь [PERSON] 3% річних в сумі 303,00 грн. та індексу інфляції в сумі 3007,68 грн. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на вищевикладене, ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» зобов'язана відшкодувати [PERSON] страхове відшкодування в сумі 7776,10 грн., пеню за прострочення виконання зобов'язань в сумі 5015,41 грн., індекс інфляції в сумі 3007,68 грн. та 3% річних в сумі 303,00 грн. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого ним судового збору 551,20 грн.

Outcome: approved