Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати його колишню дружину [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням по вул.О.Гончара,3/2 в м.Ковелі. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач [PERSON] вказує на те, що спірне помешкання належить йому на праві особистої власності, відповідач зареєстрована в ньому на постійне місце проживання, однак фактично там не проживає більше трьох років, у серпні 2013 року перед розлученням відповідач [PERSON] забрала свої речі та переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків в м.Ковелі по вул.Косачів,28/48. Усі витрати по утриманню будинку він несе самостійно, добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, тому як власник будинку позивач просить захистити його права та визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча суд вживав заходів для належного повідомлення відповідача як за місцем реєстрації, так і за місцем проживання батьків. Враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відповідності до вимог ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали повністю з підстав вище вказаних, додатково позивач пояснив, що право власності на спірне помешкання він набув на підставі договору дарування від 23 січня 2004 року, відповідач зареєстрована в будинку з жовтня 2004 року як член сімї, однак у 2013 році відносини між ними погіршились, дружина залишила помешкання, переїхала жити до своїх батьків, а у жовтні 2014 року шлюб між ними було розірвано. На даний час виникла необхідність у поданні відомостей на утримання субсидії при оплаті комунальних платежів, відповідач не проживає в будинку, не користується комунальними послугами, не несе витрат на утримання будинку і в той же час не змінює в міграційній службі даних про фактичне постійне місце проживання та реєстрації, що відповідно створює для позивача перешкоди у реалізації права на одержання державної допомоги у виді субсидії. Позивачка просить позов задовольнити, судові витрати у справі залишити за ним. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, який підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 30 жовтня 2014 року шлюб розірвано. Квартира у житловому будинку по вул.О.Гончара,3/2 в м.Ковелі належить позивачу [PERSON] на праві особистої власності згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 23 січня 2004 року. Згідно копії будинкової книги відповідач [PERSON] починаючи з 05 жовтня 2004 року зареєстрована за адресою [INFO] на постійне місце проживання. За змістом ст.3 Сімейного кодексу України відповідач [PERSON] до 30 жовтня 2014 року була членом сімї власника житла. На час звернення до суду відповідач [PERSON] є колишнім членом сімї власника житла. Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. Частинами 1,4 ст.156 Житлового кодексу України (далі ЖК) визначено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 2,3 ст.64 ЖК до членів сімї належать дружина, їхні діти та батьки. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сімї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла (колишній член сімї) втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 9 ЖК визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснив, що у справах цієї категорії необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В судовому засіданні позивач доводить, що відповідач не проживає у будинку з серпня 2013 року, тобто понад три роки. Вказану обставину в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні доведена відсутність відповідача [PERSON] за місцем свого постійного проживання в [INFO] понад рік без поважних причин, що дає суду підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування цим житлом. Відповідно до ст..88 ЦПК України та з урахуванням клопотанням позивача судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved