Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що [INFO] року померла [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 3,98 га, що знаходиться на території Маловодянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, що належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 9 березня 2002 року. [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом від 8 лютого 2007 року. У встановлений строк [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 31 травня 2011 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] з тих підстав, що неможливо встановити склад спадщини, а також наявністю спору між спадкоємцями з приводу спадкового майна. До початку розгляду справи по суті [PERSON] уточнив позовні вимоги не змінюючи підстави та предмету позову, а також розміру позовних вимог. У судове засідання [PERSON] не з'явився, однак його представник за довіреністю [PERSON] надіслав до суду заяву відповідно до якої просить справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надіслали. Відповідач [PERSON] телефонограмою о 11.36 годині повідомив суд, що разом із іншими відповідачами [PERSON] та [PERSON] не можуть з'явитись у судове засідання, оскільки зламався транспортний засіб. Вищезазначену причину неявки в судове засідання відповідачів у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд визнає неповажною, оскільки така причина не підтверджена будь-якими доказами, не є непереборною, такою, що повністю позбавляли їх можливості взяти участь у судовому засіданні. Крім цього раніше відповідачі до початку розгляду справи по суті брали участь у судовому засіданні, судом їм роз'яснювались процесуальні права та обов'язки, в тому числі подати усі наявні у них докази, а також добросовісно здійснювати свої процесуальні права та обов'язки. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» заочний розгляд судом цивільної справи відповідно до статті 224 ЦПК допускається лише у тому разі, коли відповідач або всі відповідачі у справі, якщо їх було кілька, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, не з'явилися в судове засідання при відсутності в ньому їх представників і від них не надійшло повідомлення про причини неявки чи зазначені ними причини визнані неповажними або такі особи залишили залу судового засідання до його закінчення і проти такого розгляду справи не заперечує позивач та ним не було змінено предмета або підстави позову чи розміру позовних вимог. Оскільки відповідачі у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] будучи повідомлені про місце та час розгляду справи в судове засідання не з'явились за причини визнаної судом неповажною, від них не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27, ст. 57 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що [INFO] року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області померла [PERSON] (а. с. 3). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка [NUMBER] площею 3,98 га, розташована на території Маловодянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, що передана спадкодавцю у приватну власність рішенням Маловодянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області № 342 від 23 листопада 2001 року та додатку до нього, та належала на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 29 березня 2002 року Маловодянською сільською радою Долинського району Кіровоградської області, кадастровий номер [NUMBER] (а. с. 5, 120-131). Розпорядженням голови Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 663-р від 18 липня 2007 року на підставі заяви [PERSON] про виготовлення дубліката державного акта на право власності на землю у зв'язку з його втратою, визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], на земельну ділянку [NUMBER] площею 3,98 га, що розташована на території Маловодянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 9 березня 2002 року за № 371. Цим розпорядженням передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку [NUMBER] площею 3,98 га, що знаходиться на території Маловодянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 113). Розпорядженням голови Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 809-р від 10 вересня 2007 року внесено зміни до розпорядження голови цієї районної державної адміністрації «Про передачу у власність земельної ділянки [PERSON]» та записано «[PERSON]» відповідно до паспортних даних (а. с. 116). На підставі вищезазначених розпоряджень голови Долинської районної державної адміністрації № 663-р від 18 липня 2007 року та № 809-р від 10 вересня 2007 року, 25 червня 2008 року цією ж районною державною адміністрацією [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], згідно якої вона є власником земельної ділянки площею 3,98 га, що знаходиться на території Маловодянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, кадастровий номер [NUMBER]. Цей державний акт на право приватної власності на земельну ділянку зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010837000022 (а. с. 50). 22 березня 2010 року до Другої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с. 34-36), які є онуками спадкодавця [PERSON] (а. с. 42-45). Батько відповідачів, [PERSON], який є сином спадкодавця [PERSON] помер [INFO] року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, тобто помер до смерті спадкодавця (а. с. 41-42). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Відповідно до вищезазначеного, відповідачі у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON] за правом представлення, оскільки їх батько [PERSON] - син спадкодавця, помер до відкриття спадщини, тобто до смерті своєї матері [PERSON] Згідно ч. ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно положень ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З огляду на вищезазначені положення закону, відповідачі у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є такими, які прийняли спадщину після смерті баби [PERSON] З матеріалів спадкової справи вбачається, що відсутні особи, які прийняли спадщину та мають право на її обов'язкову частку. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. ст. 1222, 1223, 1233 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Таким чином, спадкоємці за законом мають право на спадкування у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. 8 лютого 2007 року спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті уклала заповіт, згідно якого заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 3,98 га, що знаходиться на території Маловодянської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та належала їй відповідно до державного акта серії [NUMBER] від 9 березня 2002 року. Цей заповіт складено у с. Лозуватці Криворізького району Дніпропетровської області о 09.40 годині, підписано заповідачем, посвідчено секретарем Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Ревуцькою Л.М. та зареєстровано у реєстрі за № 41 (а. с. 4). Зазначений заповіт не визнаний судом недійсним, не змінений та не скасований. З огляду на вищезазначене, позивач у справі [PERSON] є спадкоємцем за заповітом земельної ділянки площею 3,98 га, що належала спадкодавцю [PERSON] відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 9 березня 2002 року Маловодянською сільською радою Долинського району Кіровоградської області, що у подальшому розпорядженнями голови Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 663-р від 18 липня 2007 року та № 809-р від 10 вересня 2007 року був визнаний недійсним на підставі заяви [PERSON] у зв'язку з його втратою. На підставі цих самих розпоряджень голови районної державної адміністрації Кіровоградської області, [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 25 червня 2008 року Долинською районною державною адміністрацією Кіровоградської області. Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру у Долинському районі Кіровоградської області № 3628 від 3 вересня 2015 року за [PERSON] значиться земельна ділянка [NUMBER] з кадастровим номером [NUMBER]. Відомості про інші земельні ділянки відсутні (а. с. 56). Згідно вищевказаного, спадкодавець [PERSON] була власником однієї земельної ділянки у Долинському районі Кіровоградської області, кадастровий номер [NUMBER], що належала їй відповідно до вищезазначеного державного акта на право приватної власності на землю, що був замінений у зв'язку із втратою на державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 25 червня 2008 року Долинською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, а відтак волевиявлення спадкодавця при укладенні заповіту та здійснення заповідального розпорядження на користь [PERSON] було спрямоване саме на цю земельну ділянку. 23 березня 2011 року до Другої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], тобто прийняв спадщину у строк, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Таким чином, можливо стверджувати, що позивач [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], а відтак набув права та обов'язки спадкодавця, а саме право на спірну земельну ділянку, що належала [PERSON] та яку та заповіла на його користь. З огляду на вищезазначене, оскільки у цій справі спадкування спірної земельної ділянки здійснюється згідно заповіту, відповідно відповідачі у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не мають права на спадкування цієї земельної ділянки за правом представлення після смерті їх баби [PERSON] Постановою державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 31 травня 2011 року № 1670/02-31, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] з тих підстав, що спадкоємці надають різні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що не дає можливості встановити склад спадщини, а також за наявності між спадкоємцями спору (а. с. 6). Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, оскільки позивач у справі [PERSON] будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], якому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідно за ним підлягає визнання права власності на спадкове майно зазначене у заповіті, а відтак його позовні вимоги є обґрунтованими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач у цій справі [PERSON] поніс судові витрати, що складаються із судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1062,34 грн (а. с. 1, 60), що підлягають стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved