Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

\~\~\~\~ У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. \~\~\~\~\~Позовна заява мотивована тим, що на підставі виконавчого напису № 116238 від 29.12.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна» кредитної заборгованості, з нього стягнуто 17200 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис виконано без достатніх правових підстав, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив норми закону, крім того, нотаріусом порушено порядок вчинення виконавчого напису. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просить виконавчий напис № 116238 від 29.12.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., визнати таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що у відповідача були всі обґрунтовані та законні підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису, так як позивач має заборгованість за договором №2344519 про надання споживчого кредиту від 01.05.2020 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Позивач не спростував, що на момент вчинення виконавчого напису, заборгованість за кредитом була іншою. Ухвалою суду від 27.08.2021 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29.12.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №116238, відповідно до якого нотаріусом стягнуто зі [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованість за договором №2344519 про надання споживчого кредиту від 01.05.2020 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , строк платежу якого настав, за період з 31.05.2020 року по 09.09.2020 року у розмірі 16400 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту 5000 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам 1400 грн., плату за вчинення виконавчого напису 800 грн., а всього 17200 грн. (а.с.25). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. від 26.01.2021 року відкрито виконавче провадження №64268264 з виконання вищезазначеного виконавчого напису (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір №2344519 про надання споживчого кредиту від 01.05.2020 року , за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 5000 грн., строк кредитування 30 днів. (а.с. 28-30). П. п. 1.5.1. -1.5.2. вказаного договору передбачено знижену процентну ставку 1,81% в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку надання кредиту, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом 3 календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка 1,90% в день від суми кредиту у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. 08.09.2020 року ТОВ «Авентус Україна» направила на адресу позивача письмову вимогу про усунення порушень умов кредитного договору та сплату заборгованості , яка станом на 08.09.2020 року становить 16400 грн. (а.с. 36-37). Відповідно до\~ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно з п. 19\~ст.\~34\~Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до\~ п.\~1.2,\~2.1\~Глави 16\~ Інструкції\~про порядок\~вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України,\~затвердженої наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5,\~вказано,\~що перелік\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів,\~установлюється Кабінетом\~Міністрів України.\~Для вчинення\~виконавчого напису\~стягувачем або\~його уповноваженим\~представником нотаріусу\~подається заява,\~у якій,\~зокрема,\~мають бути\~зазначені: відомості\~про найменування\~і місце\~проживання або\~місцезнаходження стягувача\~та боржника; дата\~і місце\~народження боржника\~-\~фізичної особи,\~місце його\~роботи; номери\~рахунків у\~банках,\~кредитних установах,\~код за\~ЄДРПОУ для\~юридичної особи; строк,\~за який\~має провадитися\~стягнення; інформація\~щодо суми,\~яка підлягає\~стягненню,\~або предметів,\~що підлягатимуть\~витребуванню,\~включаючи пеню,\~штрафи,\~проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про\~визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,\~не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Аналізуючи виписку з особового рахунку за кредитним договором № 2344519 від 01.05.2020 року, яка була надана ТОВ «Авентус Україна» на підтвердження заборгованості [PERSON] у сумі 16400 грн. (а.с. 39), суд приходить до висновку, що на момент звернення відповідача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, заборгованість за кредитним договором не була безспірною, з огляду на те, що у вказаній виписці не зазначено розрахунку заборгованості за несплаченими відсотками, зокрема не вбачається за який період вказана заборгованість нарахована та яку відсоткову ставку відповідачем застосовано. Як вбачається з розрахунку, наведеного відповідачем у відзиві, заборгованість за несплаченими відсотками обрахована, виходячи з процентної ставки 1,90% в день за 120 днів прострочення, а саме: 5000 грн.*1,90% = 95 грн. за день *120 днів = 11400 грн. Суд не може погодитися з вказаним розрахунком, оскільки дату повернення кредиту та сплати нарахованих процентів визначено умовами договору 31.05.2020 року, а у відповідності до п. 1.5.2. договору нарахування процентної ставки у розмірі 1,90% в день від суми кредиту можливе у межах періоду прострочення, але не більше 90 днів поспіль з моменту виникнення прострочення, чого не було дотримано відповідачем. Зазначене свідчить про те, що між сторонами існує спір щодо наявної кредитної заборгованості, а тому заборгованість не може вважатися безспірною, що є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, з тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався, окрім іншого, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою КМУ від 29.06.1999р. за №1172. Постановою Кабінету Міністрів України\~№1172\~від 29\~червня 1999\~року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, пункти 1 і 2 Постанови №662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22 лютого 2017 року судом застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету\~Міністрів України\~№662\~від 26\~листопада 2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 постанови №662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21 березня 2017 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Оспорюваний виконавчий напис вчинено 29.12.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Отже, станом на 23.09.2020 року (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету\~Міністрів України\~№662\~від 26\~листопада 2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету\~Міністрів України\~№1172\~від 29\~червня 1999\~року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між сторонами у простій письмовій формі. Отже, вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Горай О.С. не дотримав встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що виконавчий напис вчинено у відповідності до вимог закону, так як зазначені доводи спростовуються матеріалами справи. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 908 грн. Разом з тим, не підлягають стягненню судові витрати за подання заяви про забезпечення позову у сумі 454 грн., так як ухвалою суду від 13.08.2021 року у задоволенні вказаної заяви було відмовлено (а.с. 14). Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання правової допомоги №21/08-2 від 09.08.2021 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Ковальчуком О.М., сторони погодили, що розмір гонорару адвоката складає 1000 грн. за одну годину роботи адвоката, кінцева сума гонорару визначається в акті наданих послуг в залежності від наданих послуг. Відповідно до акту №1 до вищевказаного договору від 17.08.2021 року адвокатом надано, а клієнтом прийнято такі послуги: усна консультація (попередня) -500 грн., підготовка позовної заяви 2000 грн., підготовка заяви про забезпечення позову 500 грн., а всього 3000 грн. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає доведеними, розумними та співмірними витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Загальний розмір судових витрат, які необхідно стягнути з відповідача, складає 1908 грн.

Outcome: approved