Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У січні 2014 р. позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що він мешкає у домоволодінні [ADDRESS], яке було побудоване у 1950 році його попередніми власниками. У 1980 р. в дане домоволодіння переїхала по обміну родичі позивача, дядько [PERSON] та тітка [PERSON], які провели його реконструкцію та ремонтно-відновлювальні роботи. На момент будівництва даного домоволодіння, введення його до експлуатації не потребувалося, у зв'язку з чим на сьогоднішній день воно не зареєстровано в Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно. [INFO] помер [PERSON], а [PERSON] у грудні 2009 р. змінила місце проживання. Позивач зазначає, що на даний час він є єдиним хто зареєстрований та проживає [ADDRESS]. З моменту будівництва по сьогоднішній день спірне домоволодіння складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 14,2 кв.м. та вбиральні літ. Б. Проте, у зв'язку з тим, що виникла необхідність в оформлені документів на спірне домоволодіння, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного просить суд визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 40, 7 кв.м., житловою площею 14,2 кв.м. та вбиральні літ. Б. Представник позивача надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на задоволені позову наполягає та просить розгляд справи провести без її участі (а.с. 51). Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день та час його проведення повідомлялася належним чином, (а.с.52 )про причини неявки суд не повідомила, що є підставою для розгляду справи за її відсутності у заочному порядку. Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради до суду не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі матеріалів, що є у справі (а.с. 46). Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що спірне домоволодіння [ADDRESS] було зведене у 1950 р., з 1980 р. перебувало у користуванні родичів позивача [PERSON] та [PERSON], а з 2009 р. перебуває у користуванні позивача [PERSON], втім право власності на нього не оформлювалося та не реєструвалося. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 5). Розпорядженням Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 07.12.2009 р. № 185-р про затвердження протоколу № 13 від 24.11.2009 р. комісії по контролю за виконанням Правил реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, зареєстровано місце проживання [ADDRESS] основного наймача [PERSON] та її племінника [PERSON] (а.с. 17, 18). Як вбачається з технічного паспорту спірного домоволодіння виготовленого станом на 25.11.2013 р., воно складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 14,2 кв.м. та вбиральні літ. Б (а.с. 11-14). Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку (літ. А-1), розташованого за адресою: [ADDRESS], виготовленого ПП «ДАН», експертом [PERSON], кваліфікаційний сертифікат серії [NUMBER] від 22.02.2013 р., встановлено його відповідність вимогам надійності безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації (а.с. 22-39). Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до наступного. Так, згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила, (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 332 ЦК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Особа, яка виготовила, (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затверджено проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням положень зазначених норм, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності - задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved