Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за договорами позики від 16 листопада 2011 року, 12 травня 2012 року та 27 червня 2012 року, а саме: суму основного боргу у розмірі 12317,98 грн., що є еквівалентом 950 доларів США, суму нарахованої компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення у розмірі 1958,55 грн., та три відсотка річних від простроченої суми у розмірі 646,69 грн., а всього 14 923,22 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот двадцять три) гривень 22 коп., та у відшкодування моральної шкоди 4000 грн. Зазначав, що 16 листопада 2011 року, 12 травня 2012 року та 27 червня 2012 року між ним та відповідачкою укладено договори позики, за якими [PERSON] отримала від нього грошові кошти у розмірі: 16 листопада 2011 року - 300 доларів США, 12 травня 2012 року - 300 доларів США, та 27 червня 2012 року 350 доларів США зі строком повернення грошових коштів до 16 грудня 2012 року, до 12 листопада 2012 року та до 01 грудня 2012 року відповідно. Однак, у встановлений граничний строк повернення сум запозичених коштів в сумі 950 доларів США, [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконала, в зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом про стягнення неповернутої суми позики та відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням відповідачкою свого зобов'язання. Під час судового засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Позивач зазначив, що суму позики [PERSON] йому не повернула, і її заперечення проти позову, що вона повернула 250 доларів США, а іншу суму боргу відпрацювала, є безпідставними, які нічим не підтверджуються. Відповідач під час судового засідання позовні вимоги не визнала, зазначила, що на пропозицію [PERSON] вона з вересня 2011 року по липень 2014 року за грошову винагороду здійснювала догляд за позивачем та його сином [PERSON], який є інвалідом. Вона дійсно отримала від [PERSON] під розписку грошові кошти 16 листопада 2011 року - 300 доларів США, 12 травня 2012 року - 300 доларів США, та 27 червня 2012 року 350 доларів США зі строком повернення грошових коштів до 16 грудня 2012 року, до 12 листопада 2012 року та до 01 грудня 2012 року відповідно. Частину коштів в розмірі 250 доларів США вона повернула [PERSON] у грудні 2012 року, іншу суму боргу не змогла повернути і на пропозицію [PERSON] відпрацювала заборгованість доглядаючи його сина до липня 2014 року. Заслухавши позивача та його представника, відповідача, та дослідивши матеріали справи, у їх єдності та сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов, підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Встановлено, що 16 листопада 2011 року [PERSON] позичив [PERSON] 300 доларів США строком до 16 листопада 2012 року, що підтверджується розпискою відповідачки від 16 листопада 2011 року. 12 травня 2012 року [PERSON] позичив [PERSON] 300 доларів США строком на шість місяців, що підтверджується розпискою відповідачки від 12 травня 2012 року. 27 червня 2012 року [PERSON] позичив [PERSON] 350 доларів США строком до 01 грудня 2012 року, що підтверджується розпискою відповідачки від 27 червня 2012 року. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що дійсно отримала від [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 950 доларів США, та зобов'язалася їх повернути останньому. В силу ч.1 ст.61 ЦПК України, - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а тому суд визнає доведеним наявність між сторонами зобов'язання у виді договорів позики. Проте, у встановлений їх домовленістю строк повернення позики, [PERSON] взятого на себе зобов'язання не виконала, заборгованість повністю не повернула. Отримання [PERSON] вказаних у її розписках грошових коштів у загальному розмірі 950 доларів США, і порушення нею строку повернення позики, відповідачкою під час судового розгляду визнано. Заперечення відповідачки проти позовних вимог з посиланнями на повернення нею позивачеві в рахунок погашення заборгованості 250 доларів США, та відпрацювання боргу в розмірі 700 доларів США, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, так як відповідачкою не надано суду достовірних та достатніх доказів, які б переконливо свідчили про повернення відповідачем заборгованості позивачу у вказаному розмірі. Відповідно до ст.1046 ЦК України, - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, - якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На підставі вищевикладеного, враховуючи недоведення відповідачкою своїх посилань про повернення [PERSON] частини боргу в сумі 250 доларів США, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення запозиченої суми грошових коштів підлягає задоволенню. З відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за договорами позики від 16 листопада 2011 року, 12 травня 2012 року та 27 червня 2012 року, яка складається з суми основного боргу (300+300+350) у розмірі 950 доларів США, що в грошовому еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом НБУ становить 12 317,98 грн., а також нарахованої компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення у розмірі 1 958,55 грн., та три відсотка річних від простроченої суми у розмірі 646,69 грн., а всього 14 923 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот двадцять три) гривень 22 коп. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 грн. не ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому в їх задоволенні належить відмовити. З підстав ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial