Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У січні 2015 року позивач [PERSON] в особі представника за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про зняття арешту з майна. Ухвалою суду від 27 лютого 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «Мегабанк» в особі Полтавської філії. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] 03 березня 2015 року подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій уточнив позовні вимоги в частині вказаних у пункті 5 частини 1 прохальної частини позовної заяви та просив скасувати арешт рухомого та нерухомого майна, заборона на відчуження рухомого та нерухомого майна (ВП 389713536, [PERSON] ВДВС Полтавського МУЮ, на підставі виконавчого листа № 2-1459, виданого 07.05.2010 року Ленінським районним судом м. Полтави). В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Представник позивача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнених вимог підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби Полтавського міського нотаріального округу - державний виконавець Пікуль О.С. позовні вимоги з урахуванням уточнених вимог не визнала в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ «Мегабанк» в особі Полтавської філії [PERSON] проти задоволення позовних вимог та уточнених заперечував в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 29 березня 2007 року між ВАТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 61/2007 від 29.03.2007 року, відповідно до якого [PERSON] було надано кошти в сумі 230\~000 доларів США на 10 років зі сплатою 13,8 %. В забезпечення виконання взятих на себе [PERSON] зобовязань за кредитним договором, між ним та ВАТ «Мегабанк» в особі Полтавської філії ВАТ «Мегабанк» було укладено договір іпотеки № 61/2007-з, посвідчений 29.03.2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 2580. Згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2009 року позов Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до [PERSON] про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості задоволено. Розірвано кредитний договір № 61/2007 від 29.03.2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] Лерніком Грішаі. Стягнуто з [PERSON] на користь Полтавської філії Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі, що за курсом Національного банку України еквівалентна 221419 доларів 61 центів США, та становить 1687217 грн. 43 коп.. Стягнуто з [PERSON] на користь Полтавської філії Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» судові витрати в сумі 1950,00 грн. ( а.с.81). 07 травня 2010 року Ленінським районним судом м. Полтави було видано виконавчий лист № 2-1459 про стягнення з [PERSON] Лерніка Грішаі на користь Полтавської філії ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором в сумі, що за курсом НБУ еквівалентна 221419 доларів 61 центів США та становить 1\~687\~217 грн. 43 коп. ( а.с.80). Поряд з цим, представником позивача в судовому засіданні визнано факт наявності заборгованості за кредитним договором у [PERSON] перед ВАТ «Мегабанк» в сумі 1\~687\~217 грн. 43 коп., яку останній має намір повернути за наявності можливості та у спосіб передбачений законом. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що на підставі даного виконавчого листа державними виконавцями Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції в ході примусового виконання рішення суду було винесено ряд постанов за виконавчими провадженнями №19294061, № 28131218, № 38973536 про накладення заборон на майно позивача [PERSON], яке останньому належить на праві власності. Поряд з цим, судом встановлено, що згідно договору дарування від 25 лютого 2002 року , посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 1262, [PERSON] подарувала [PERSON] Лерніку Грішаі житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у м. Полтава по провулку Машиністів, 21 ( а.с.16). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №13870722 від 14.03.2007 року, вказано, що будинок, який розташований у м. Полтава по пров. Машиністів, 21, належить на праві приватної власності [PERSON] Лерніку Грішаі (а.с.17). Також, згідно державного акту серії І-ПЛ № 008519 від 04.03.2005 року, [PERSON] на підставі рішення виконкому [PERSON] районної у м. Полтави ради від 27.02.2002 року за № 65 належить земельна ділянка площею 1017 кв.м., яка розташована у м. Полтава по пров. Машиністів, 21 ( а.с.20). Таким чином, судом встановлено, що власником нерухомого майна, яке являється предметом спору, є [PERSON]. При цьому, дане право власності за останнім ніким не оспорене та не скасоване у встановленому законом порядку. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачем та його представником вказувалось, що згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців в рамках виконавчих проваджень №19294061, № 28131218, № 38973536, відкритих на підставі виконавчого листа № 2-1459 від 07.05.2010 року, було накладено державним виконавцем наступні заборони на: -невизначене майно, все нерухоме майно ( тип обтяження: арешт нерухомого майна; зареєстровано 19.05.2010 року за № 9840171 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстави обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, ВП 19294061,19.05.2010 року, [PERSON] ВДВС Полтавського МУЮ, державний виконавець Малько А.П.; додаткові дані: виконавчий лист № 2-1495 від 07.05.2010 року, виданий Ленінським районним судом м. Полтави); -будинок, адреса: Полтавська область, м. Полтава, провулок Машиністів, будинок № 21 (тип обтяження: арешт нерухомого майна; зареєстровано 18.10.2011 року за № 11733525 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстави обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 28131218 від 12.08.2011 року, [PERSON] ВДВС Полтавського МУЮ; державний виконавець Юрко К.В.; додаткові дані: виконавчий документ № 2-1459, виданий 07.05.2010 року Ленінським районним судом м. Полтави); -будинок, житловою площею 180,4 кв.м., загальною площею 440,6 кв.м., за адресою Полтавська область, м. Полтава, провулок Машиністів, 21 ( тип обтяження: арешт нерухомого майна; зареєстровано 24.05.2012 року за № 12533369 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстави обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 28131218, 18.10.2011 року, [PERSON] ВДВС Полтавського МУЮ, головний державний виконавець Юрченко А.А.; додаткові дані: виконавчий лист 2-1459, виданий 07.05.2010 року Ленінським районним судом м. Полтави); -земельна ділянка, загальною площею 1017 кв.м, за адресою: Полтавська область, м. Полтава, провулок Машиністів,21 (тип обтяження: арешт нерухомого майна; зареєстровано 24.05.2012 року за № 12533553 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстави обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, ВП 28131218, 18.10.2011 року; [PERSON] ВДВС Полтавського МУЮ, головним державним виконавцем Юрченко А.А.; додаткові дані: виконавчий лист 2-1459, виданий 07.05.2010 року Ленінським районним судом м. Полтави); -заборона на відчуження рухомого та нерухомого майна (ВП 389713536, [PERSON] ВДВС Полтавського МУЮ, на підставі виконавчого листа 2-1459, виданого 07.05.2010 року Ленінським районним судом м. Полтави). В судовому засіданні представником позивача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] було зазначено, що на адресу [PERSON] відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції було позивачем направлено листа з проханням зняти арешти з майна в рамках виконання виконавчого листа № 2-1459 від 07.05.2010 року у всіх виконавчих провадженнях, де виконавчі листи виконавчою службою були повернуті стягувачу. Згідно листа [PERSON] ВДВС Полтавського МУЮ від 28.08.2014 року за вих. № 14149 відповідачем було надано відмову [PERSON] у знятті арештів з нерухомого майна, яке належить на праві власності останньому, та розяснено право звернення до суду з вказаних підстав ( а.с. 14). Частиною 1 статті 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тому, зважаючи на дані обставини останній змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, як власника нерухомого майна, яке обтяжено арештом згідно постанов державних виконавців Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ. Так, судом встановлено, що постановою державного виконавця Малько А.П. за заявою стягувача ПАТ «Мегабанк» 19 травня 2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 19294061 про стягнення з [PERSON] Лерніка Грішаі боргу на суму 1687217,43 грн. на підставі виконавчого листа № 2-1459, виданого Ленінським районним судом м. Полтави 07.05.2010 року. При цьому, даною постановою державним виконавцем накладено арешт на все майно [PERSON] в межах суми звернення стягнення 1687217,43 грн. ( а.с.79). В рамках даного виконавчого провадження (ВП № 19294061) державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції [PERSON] винесено постанову від 19 липня 2011 року про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-1459, виданого 07.05.2010 року Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення 1687217,43 грн. боргу, посилаючись на те, що 21.06.2011 року до ПАТ «Мегабанк», як стороні виконавчого провадження та іпотекодержателю, було направлено повідомлення про неможливість реалізації арештованого майна боржника та запропоновано стягувачу вирішити питання про залишення за собою непроданого нерухомого майна боржника згідно оцінки, за якою воно було передано на реалізацію. При цьому, в даній постанові вказано, що від стягувача ПАТ «Мегабанк» у пятнадцятиденний термін до відділу не надійшов лист щодо бажання залишити за собою нереалізоване майно. Даною постановою держаним виконавцем припипинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення ( а.с.76). Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти встановлених вище судом обставин справи, але при цьому так і не змогла зазначити суду обставин, за яких дана постанова державного виконавця в частині скасування заходів примусового виконання рішення суду, не була направлена на виконання та виконана в установленому законом порядку. В судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «Мегабанк» в особі Полтавської філії - [PERSON] наголошував на тому, що вимоги позивача про скасування арешту та заходів примусового виконання рішення вжитих державним виконавцем, застосованих в даному виконавчому провадженні є безпідставними, оскільки у даному виконавчому провадженні відсутня саме постанова про закінчення виконавчого провадження, яка свідчила та надавала б підстави для скасування арешту та заходів забезпечення виконання рішення. Поряд з цим, зазначав, що дана постанова державного виконавця не позбавляє стягувача ПАТ «Мегабанк» повторно предявити виконавчий лист до виконання. Вказані твердження представника третьої особи - ПАТ «Мегабанк» суд визнає неспроможними, оскільки по своїй природі вони є надуманими та такими, що прямо суперечить матеріалам справи та встановленими судом обставинами. Судом встановлено та не оспорювалося учасниками процесу, що постановою державного виконавця від 19.07.2011 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа у відповідності до п. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та одночасно державним виконавцем вирішено питання про скасування арешту з нерухомого майна та скасування заходів забезпечення примусового виконання рішення суду. При цьому, дана постанова не була оскаржена стягувачем в звязку з незаконністю зняття арешту скасування державним виконавцем інших заходів примусового виконання рішення суду. Більше того, згідно листа в.о Начальника [PERSON] ВДВС Полтавського МУЮ [PERSON] від 28.08.2014 року за вих. № 14149, наданого [PERSON] та який і безпосередньо став підставою для звернення останнього до суду з вказаним позовом, вказано, що 19.07.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с.14). Так, п.3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення. При цьому, частинами 1,2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження ( крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу ( посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим законом. В ході судового розгляду, судом встановлено, що згідно [PERSON] про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.02.2015 року, затвердженого в.о. начальника [PERSON] ВДВС Полтавського МУЮ [PERSON] від 27.02.2015 року та складеного на підставі розпорядження від 02 лютого 2015 року, виконавче провадження № 19294061 з виконання виконавчого листа від 07.05.2010 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» суми у розмірі 1687217,43 грн. знищено ( а.с.99-101). Дані обставини позбавляють можливості достовірно встановити причини не виконання вищевказаної постанови державного виконавця в частині скасування арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення суду. Згідно п.9.9 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 22.12.2008 року встановлено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Відповідно до п. 9.10 даного Наказу, завершені виконавчі провадження включаються в Акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 01 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження [PERSON] про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. З огляду на вимоги законодавства щодо строків зберігання виконавчих проваджень судом не вбачається їх порушення при знищенні вказаного виконавчого провадження. Наведені вище обставини та факти, свідчить про те, що питання щодо зняття арешту та скасування заборон вжитих під час примусового виконання рішення суду державним виконавцем вирішено 09 липня 2011 року в звязку з повернення виконавчого листа з підстав, що стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, але при цьому державною виконавчою службою з невідомих суду підстав не було виконано дану постанову, не зважаючи на те, що дане виконавче провадження на даний час знищено. Таким чином, з огляду на вище встановлені обставини, факти та норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку про беззаперечне порушення прав [PERSON], як власника нерухомого майна, яке до цього часу обтяжено арештом та іншими заходами забезпечення примусового виконання рішення суду, при цьому коли виконавче провадження на даний час взагалі - знищено. З огляду на вказане вище, суд вбачає, що позовні вимоги [PERSON] в частині зняття арешту та скасування заборон, вжитих державним виконавцем щодо виконання виконавчого листа в рамках виконавчого провадження № 19294061, є доведеними стороною позивача. Поряд з цим, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 12 серпня 2011 року держаним виконавцем [PERSON] відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження № 28131218 з виконання виконавчого листа № 2-1459, виданого 07.05.2010 року Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення заборгованості та судових витрат на суму 1687217,43 грн. ( а.с.74). Судом встановлено, що в рамках даного виконавчого провадження 02 вересня 2011 року ПАТ «Мегабанк» звернувся до державного виконавця з заявою про накладення арешту на майно [PERSON], а саме: житловий будинок за адресою: м. Полтава, пров. Машиністів, 21, реєстраційний номер майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно 5490672 та земельну ділянку, передану [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, загальною площею 1017 кв.м. ( а.с. 73). Згідно постанови державного виконавця від 18 жовтня 2011 року, державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції [PERSON] винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою: накладено арешт на житловий будинок (А-2), житловою площею 180,4 кв.м., загальною площею 440,6 кв.м., з надвірними будівлями: гараж (Б), сарай (Б-1), навіс (В), басейн плавальний № 7, огорожа № 1, ворота огорожі №2, огорожа № 3, хвіртка №4, тротуар, доріжка № 5, стінка підпірна №6 та земельної ділянки площею 1017 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Полтава, пров. Машиністів, 21, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення, яка становить 1687217,43 грн.. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON], що розташоване у м. Полтава по пров. Машиністів, 21, в межах суми боргу ( а.с.72). Так, постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції [PERSON] від 06.04.2013 року винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-1459, виданого 07.05.2010 року Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення боргу в сумі 1687217 грн. 43 коп., оскільки в ході вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що реалізувати іпотечне майно, а саме житловий будинок за адресою: м. Полтава, пров. Машиністів, 21, що належить [PERSON], не можливо в звязку з тим, що право користування має малолітній [PERSON], [INFO]. Рішенням від 24 липня 2012 року [PERSON] районної у м. Полтави ради відмовлено в наданні дозволу на реалізацію іпотечного майна, право користування яким має [PERSON], [INFO] ( а.с.9). Поряд з цим, представником позивача в судовому засіданні наголошувалося на тому, що жодних дій, які б вказували на небажання або перешкоджання винесення чи ухилення від виконання вказаного вище рішення, з боку позивача, в рамках зазначених виконавчих проваджень, вчинено не було. Так п. 2 частини 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна, виявилися безрезультатними. Згідно ст. 52 вказаного вище Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. При цьому, частиною 1 статтею 57 Закону визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту ( частина 2). Отже, як вбачається з перелічених норм Закону, державний виконавець має право вчиняти дії в межах виконавчого провадження тільки відносно майна боржника, тобто при вчиненні будь-якої дії щодо майна чи коштів, він повинен впевнитись, що вони належать боржнику у виконавчому провадженні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] в обґрунтування позовних вимог вказував, що після здійснення державним виконавцем дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження», останнім було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». В обґрунтування своїх тверджень представником позивача також було зазначено, що у відповідності до пункту 3.17 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який)(яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). Поряд з цим, останнім вказано, що дана Інструкція не суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», та звертав увагу суду на те, що у відповідності до ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу, необхідність забезпечення виконання рішення суду шляхом накладення арешту в рамках виконавчого провадження № 28131218 на підставі виконавчого документа 2-1459, виданого 07.05.2010 року Ленінським районним судом м. Полтави, відпала. Поряд з цим, в судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «Мегабанк» заперечував проти даних тверджень представника позивача, посилаючись на те, що пунктом 3.17 вищевказаної Інструкції, на думку останнього, не передбачено зняття арешту з майна боржника як наслідок повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 .ч1 ст. 47 ЗУ « Про виконавче провадження». Крім того, вказував, що даний пункт Інструкції передбачає зазначення державним виконавцем у постанові про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, як наслідок завершення виконавчого провадження зняття арешту з майна боржника. Поряд з цим, останнім вказувалось на те, що аналогічна норма визначена ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» і жодним чином не передбачає зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, представником ПАТ «Мегабанк» в судовому засіданні стверджувалось про те, що зняття арешту, накладеного державним виконавцем в межах здійснення виконавчого провадження ВП № 28131218, є безпідставним та необґрунтованим. Представник виконавчої служби також заперечував проти позовних вимог з підстав, заявлених представником ПАТ «Мегабанк». Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок та обставини зняття арешту з майна. Частиною 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець , якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Частиною 4 даної статті Закону передбачено, що у разі наявності письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або у разі якщо витрати, повязані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Згідно частини 5 вказаного Закону України визначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Слід звернути увагу, що пунктом 3.17 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу при поверненні виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998 року ( із змінами та доповненнями), правову основу діяльності державної виконавсої служби становлять правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання. Слід вказати, що Інструкція з примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 з примусового виконання рішень, розроблена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 1.5. даної Інструкції визначено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Таким чином, з огляду на норми Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють порядок та підстави зняття арешту з майна, а саме положення частини 5 статті 60 ЗУ «Про виконавче провадження» та п 3.17 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, яка є нормативно правовим актом, який безпосередньо регулює діяльність державного виконавця та дії держаного виконавця в ході примусового виконання рішень, визначено, що якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Вказані норми носять виключний характер та розширеному тлумаченню не підлягають. Більше того, судом встановлено, що у відповідності до вимог закону, виконавче провадження після винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та її затвердження начальником відділу передається до архіву виконавчої служби, як завершене виконавче провадження. Дані встановлені судом обставини не оспорювалися в судовому засіданні і представником ВДВС. Таким чином, виконавче провадження, по якому виконавчий документ повернутий стягувачу, є завершеним і в звязку з цим підлягає зберіганню в архіві виконавчої служби. Провадження державним виконавцем будь-яких виконавчих дій по завершеним виконавчим провадженням не передбачено чинним законодавством. В разі повторного звернення стягувачем виконавчого документа до виконання, в межах строків предявлення виконавчого документа до виконання, заводиться нове виконавче провадження та вирішується державним виконавцем питання про відкриття виконавчого провадження. Вказане беззаперечно свідчить про те, що державним виконавцем при поверненні 06 квітня 2013 року виконавчого листа стягувачу повинно було б в обовязковому порядку вирішено питання про зняття арешту з майна, що останнім зроблено так і не було. При цьому, доводи представників виконавчої служби , ПАТ «Мегабанк» в даній частині позовних вимог [PERSON] суд визнає неспроможними, оскільки вони є такими, що не відповідають встановленим дійсним обставинам справи та нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини з наведених вище підстав. Крім того, представником виконавчої служби так і не було пояснено суду, на яких підставах державним виконавцем Юрко К.В. в постанові про повернення виконавчого документа від 19.07.2011 року було знято арешт та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду. І дана постанова не була скасована начальником відділу при її затвердженні, як незаконна та оскаржена стягувачем в даній частині, як така, що не відповідає вимогам закону з обставин, зазначених представником ПАТ «Мегабанк» в даному судовому засіданні. Зважаючи на наведені вище обставини, факти та приймаючи до уваги доводи сторони позивача, суд приходить до висновку про законність вимог позивача в частині скасування арешту та скасування інших вжитих заходів примусового виконання рішенні суду по виконавчому провадженню № 28131218. Також, судом встановлено та не заперечувалось учасниками процесу, що згідно постанови державного виконавця від 22.07.2013 року, винесеної старшим державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції [PERSON], відкрито виконавче провадження № 38973536 з виконання виконавчого листа № 2-1459 від 07 травня 2010 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення з [PERSON] Лерніка Грішаі заборгованості в розмірі 1\~687\~217 грн. на користь ВАТ «Мегабанк» в особі Полтавської філії ( а.с.68). Поряд з цим, 22 липня 2013 року в рамках даного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції [PERSON] накладено арешт на житловий будинок № 21 по вул. Машиністів у м. Полтаві, що належить боржнику: [PERSON] Лерніку Грішаі, [INFO], у межах суми звернення стягнення 1\~687\~217,00 грн.. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] в межах суми боргу ( а.с.67). В рамках даного виконавчого провадження старшим державним виконавцем 24.12.2013 року було проведено опис майна боржника і накладено на нього арешт, про що складено відповідний Акт ( а.с.64-66). З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2014 року старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ - [PERSON], в рамках виконавчого провадження № 38973536, винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві, посилаючись на те, що у відповідності до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304- VII, який набрав чинності 07.06.2014 року, встановлено заборону звернення стягнення на окреме майно боржника ( а.с.63). Так, у відповідності до п. 9 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснене частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Поряд з цим, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено наслідки завершення виконавчого провадження, відповідно до яких, як вже було зазначено вище, арешти накладені на майно боржника знімаються та скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. В судовому засіданні представником третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «Мегабанк» в особі Полтавської філії вказано, що постанова державного виконавця від 29.09.2014 року щодо повернення виконавчого листа була оскаржена до начальника [PERSON] ВДВС Полтавського МУЮ стягувачем ПАТ «Мегабанк» в особі Полтавської філії та за результатами розгляду даної скарги, начальником [PERSON] ВДВС Полтавського МУЮ було винесено постанову про перевірку матеріалів виконавчого провадження та скасовано постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві. При цьому, останнім в судовому засіданні наголошувалось на тому, що на даний час виконавче провадження № 38973536 не закінчено, в рамках даного виконавчого провадження вживаються дії щодо реалізації арештованого майна. При цьому, сам факт скасування в.о. начальника ВДВС постанови про повернення виконавчого провадження, після її винесення, не спростовує фактів встановлених судом щодо необхідності обовязкового зазначення державним виконавцем в її тексті - зняття арешту з майна боржника, накладеного в рамках виконавчого провадження. Крім того, підстави за яких дана постанова була скасована, ніяким чином не стосуються вжитих заборон. Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 50 Закону у чинній редакції встановлено наслідки завершення виконавчого провадження. Згідно з ч.ч. 1, 2 вказаної норми, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Статтею 60 Закону у чинній редакції передбачено зняття арешту з майна. Частиною 5 зазначеної статті Закону встановлено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. З огляду на вказані вище фактичні обставини справи судом встановлено, що постанова державного виконавця від 29 вересня 2014 року про повернення виконавчого листа стягувачеві є процесуальним документом, який з аналізу норм ст. 1, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 2 ЗУ «Про державну виконавчу службу», п. 3.17 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, відноситься до завершальної стадії виконавчого провадження, що в свою чергу зобовязує державного виконавця при поверненні виконавчого листа стягувачеві вирішити питання про зняття арешту та скасуванні заборон, накладених в рамках примусового виконання рішення суду. Дані норми закону носять виключних характер та тлумаченню не підлягають. При цьому, суд критично сприймає твердження представника третьої особи - ПАТ «Мегабанк» в особі Полтавської філії про те, що постанови про повернення виконавчого листа стягувачеві не відносяться до завершальної стадії виконавчого провадження, в звязку з чим дії державного виконавця не є такими, що порушують права позивача, як власника нерухомого майна обтяженого арештом та визнає їх неспроможними по своїй природі та такими, що не несуть в своїй основі юридичного підгрунття з підстав наведених вище. Таким чином, вказані дії [PERSON] відділу державної виконавчої служби в ході виконання виконавчого листа № 2-1459 від 07.05.2010 року в рамках виконавчих проваджень №19294061, № 28131218, № 38973536 є такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про державну виконавчу службу» та Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, які безпосередньо регламентують діяльність державного виконавця. Більше того, вказані дії сторони відповідача, є такими, що прямо порушують права [PERSON], як власника нерухомого майна обтяженого арештом та іншими заходами примусового виконання рішення суду. Так, статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (протокол ратифіковано ЗУ № 475/97-ВР від 17.07.1997 року), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За обставин суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та порушення з боку [PERSON] ВДВС Полтавського прав позивача, як законного власника предмета нерухомості. На підставі викладеного,

Outcome: approved