Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

У січні 2019 року комунальне некомерційне підприємство Ізмаїльської міської ради «Ізмаїльська міська центральна лікарня» (КНП «Ізмаїльська міська центральна лікарня») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди у розмірі 7485,25 грн. за лікування потерпілої [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.11.2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України. В результаті скоєного [PERSON] кримінального правопорушення потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження, у зв`язку з чим перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Ізмаїльська міська центральна лікарня» з 31.01.2018 року по 19.02.2018 року (19 ліжко-днів). Загальна сума витрат на стаціонарне лікування потерпілої склала 7485,25 грн. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь держави в особі КНП «Ізмаїльська міська центральна лікарня» матеріальну шкоду у розмірі 7485,25 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали. Відповідач пояснив, що виплачує із заробітної плати суму шкоди, завданої потерпілій, тому не має на сьогоднішній день змоги виплачувати також і лікарні. В підтвердження скрутного матеріального становища надав довідку про заробітну плату, згідно якої [PERSON] на даний час обіймає посаду слюсаря з аварійно-відбудованих робіт у газовому господарстві 4 розряду Аварійно-диспетчерської служби Ізмаїльського УЕГГ. Дохід за період з 03.12.2018 року по 31.03.2019 року складає 21 716,50 грн., утримано 4338,40 грн., виплачено 17 378,10 грн. Також зазначив, що дружина звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з нього аліментів. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.11.2018 року 31.01.2018 року біля 08 години 30 хвилин в м. Ізмаїлі Одеської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volvo», реєстраційний номер [NUMBER] і рухаючись по вул.Білгород-Дністровська з боку вул.Болградська в напрямку вул.Семінарська, та в порушення вимог п.8.7-3-е, п.8.10 Правил дорожнього руху виїхав на перехрестя на забороняючий рух червоний сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який виїхав на перехрестя по вул. Семінарська справа на дозволяючий рух зелений сигнал світлофора. Після чого автомобіль «Volkswagen» реєстраційний номер [NUMBER] виїхав на праве узбіччя за перехрестям та здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz» реєстраційний номер [NUMBER] . В результаті зіткнення пасажиру автомобіля «Volkswagen» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] заподіяно тілесне ушкодження у вигляді відкритого внутрішньо-суглобового перелому кісток правої гомілки, яке згідно з висновком судово-медичного експерта № 61 від 20.03.2018 р. і відповідно до п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості (строк загоєння більше 21 дня) розладу здоров`я. Вказаним вироком затверджено угоду про примирення від 21.06.2018 року, укладену між потерпілою [PERSON] з одного боку, та обвинуваченим [PERSON] , з іншого, згідно умов якої [PERSON] буде добровільно відшкодовувати потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 25000 грн., завдану в результаті ДТП, щомісячно в період з 05 по 10 число сумами в розмірі 2500 грн. на її розрахунковий рахунок протягом 10 місяців з моменту ухвалення судом рішення у кримінальному провадженні. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень. Позовну заяву КНП «Ізмаїльська міська центральна лікарня» про стягнення з [PERSON] 7485,25 грн. витрат на лікування потерпілої залишено без розгляду (а.с.7-8). Вирок набрав чинності 20.12.2018 року. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи з визначених нормами ст.ст.1166,1167 ЦК України загальних підстав відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, обов`язком позивача у справах такої категорії є доведення наявності матеріальної та моральної шкоди та її розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача та настанням такої шкоди, а відповідача доведення відсутності своєї вини у її спричиненні. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, тому вищезазначені витрати повинні бути відшкодовані винною особою - відповідачем. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжкодня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми витрати за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно довідки, виданої бухгалтерією лікарні за вих. №01/06-142 від 13.04.2018 року (а.с.4) [PERSON] проходила лікування у травматологічному відділенні КНП «Ізмаїльська міська центральна лікарня» з 31.01.2018 року по 19.02.2018 року (19 ліжко-днів), що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого №434-3п (а.с.5).Загальна сума витрат на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] склала 7485,25 грн. Тому, вирішуючи питання про задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків, суд виходить з того, що позивач дійсно поніс матеріальні витрати, вартість яких становить 7485,25 грн. і вони підлягають стягненню з відповідача, оскільки його визнано винуватим вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.11.2018 року. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач позов визнав, наслідки визнання позову, передбачені ч.2 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі, суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь держави в особі КНП «Ізмаїльська міська центральна лікарня» суму матеріальної шкоди в розмірі 7485,25 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України та відносить до них судовий збір в сумі 1921грн., від сплати якого позивач звільнений, а тому повинен сплатити відповідач.

Outcome: approved