Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.12.2009 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № CL110857 (далі по тексту - Кредитний договір), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 62 556 грн. 03 коп. на строк до 15.12.2017 зі сплатою 5,00% річних за користування кредитом, з 15.12.2010 відсоткова ставка була змінена на 28,00% річних. Позивач виконав свої зобов'язання відповідно до укладеного Кредитного договору в повному обсязі, однак, відповідач не виконав відповідних зобов'язань у зв'язку з чим у останнього станом на 21.09.2015 утворилась заборгованість у розмірі 68 908 грн. 87 коп., яка складається із: 15 221 грн. 80 коп. - прострочена заборгованість по кредиту; 30 270 грн. 50 коп. - сума дострокового стягнення кредиту; 22 291 грн. 45 коп. - відсотки; 1 125 грн. 12 коп. - штраф, яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив заяву, в якій просив суд розглядати справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач повідомлявся судом належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, разом з цим, у судове засідання не з `явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За цих обставин, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнавши причини неявки відповідача неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідача, а також у відсутність представника позивача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини. 28.12.2009 між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 62 556 грн. 03 коп. на строк до 15.12.2017 зі сплатою 5,00% річних за користування кредитом, з 15.12.2010 відсоткова ставка була змінена на 28,00% річних. Згідно з п. 2.3 Кредитного договору сторонами встановлено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Позичальником своїх грошових зобов'язань за Договором Кредитор має право стягнути з Позичальника штраф у розмірі, передбаченому Додатком №1 до цього Договору. Крім того, відповідно до п. 1.1 Кредитного договору позичальник зобов'язався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених Договором, Додатком 1 та Додатком 2. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, утворилась заборгованість розрахована позивачем станом на 21.09.2015 у загальному розмірі 68 908 грн. 87 коп., яка складається із: 15 221 грн. 80 коп. - прострочена заборгованість по кредиту; 30 270 грн. 50 коп. - сума дострокового стягнення кредиту; 22 291 грн. 45 коп. - відсотки; 1 125 грн. 12 коп. - штраф. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи належними і допустимими письмовими доказами, які прийнято до уваги судом: копією договору та додатку до нього, меморіальним ордером, випискою по особовому рахунку та розрахунком заборгованості. (а.с.5-15, 19-23, 24,25) Відповідно дост. 1054 Цивільного кодексу України , за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України , якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Виходячи з вищевикладеного, відповідно до встановлених судом обставин, відповідач в порушення вимог чинного законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, та умов Кредитного договору, взяті на себе зобов'язання з погашення заборгованості станом на момент розгляду справи не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 68 908 грн. 87 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 Цивільного кодексу України ). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України у справах за №6-2875цс15, №6-1174цс16, № 6-2104цс16, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Як вбачається зі змісту п. 6.6. Кредитного договору, Кредитор має право вимагати від Позичальника достроково погасити Кредит до настання остаточного строку/терміну погашення, а Позичальник зобов'язується на письмову вимогу Кредитора достроково погасити Кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування Кредитом, нараховану неустойку та інші платежі за цим Договором (якщо мають місце), що підлягають сплаті Позичальником на користь Кредитора, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання такої вимоги Кредитора. Крім того, п. 9.1. Кредитного договору, сторони погодили, що у випадку настання обставин (в тому числі прострочення сплати чергового платежу та/або інших грошових зобов'язань Позичальника за Договором (зокрема, але не виключно, щодо оплати Кредиту (його частини) та/або процентів за користування Кредитом тощо) та направлення Кредитором Позичальнику відповідного повідомлення/вимоги вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобов'язання (всіх грошових зобов'язань) Позичальника за цим Договором з дня відправлення Кредитором відповідного повідомлення/вимоги Позичальнику, якщо інший новий термін/строк виконання основного зобов'язання Позичальника не передбачений в такому повідомлення/вимозі Кредитора. На виконання зазначених пунктів Кредитного договору 03.07.2014 позивачем було направлено відповідачу вимоги про сплату заборгованості (а.с. 28, 30). Як вбачається із зазначених вимог, позивач просив сплатити відповідача заборгованість, яка була розрахована станом на дату вимоги, тобто, станом на 27.06.2014. Більше того, у зазначених вимогах позивач повідомив відповідача про те, що останній має сплатити наявну у нього заборгованість з моменту отримання вимоги, у випадку невиконання якої термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги. З матеріалів справи вбачається, що вимоги були відправлені відповідачу за двома адресами, одна з яких повернулася за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с.31), водночас, інша вимога отримана відповідачем особисто 05.08.2014 (а.с. 29). Отже, виходячи з викладених положень Кредитного договору щодо дострокового повернення кредитних коштів та зміни строку виконання зобов'язань, суд приходить до висновку, що позовна давність повинна рахуватися відповідно до зазначеного у вимозі терміну, а саме з 05.09.2014 (на тридцять перший день з моменту отримання вимоги) та протягом трьох років. З урахуванням викладеного, суд не погоджується з доводами відповідача, викладеними у заяві про застосування строків позовної давності, а тому вбачає, що наявні всі підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме сплачена сума судового збору у розмірі 1 278 грн. 00 грн. (а.с.2) На підставі викладеного та

Outcome: approved