Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У листопаді 2015р. Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 20.06.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (далі ВАТ «Ерсте Банк»), повним правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», був укладений кредитний договір №014/1581/74/0298, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 40000,000 доларів США, зі сплатою 11,8% річних, з кінцевим терміном повернення до 19.06.2027р. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання своїх зобовязань за кредитним договором, ПАТ «Фідобанк» просив суд стягнути з останнього суму заборгованості за кредитним договором №014/1581/74/0298 від 20.06.2007р. в розмірі 42168,56 доларів США та штрафні санкції 72753,61грн., що разом в еквіваленті у національній валюті складає 1038581,71грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 15578,70грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у звязку з систематичної неявкою відповідача в судові засідання (а.с. 27). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.30). Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 20.06.2007р. між ВАТ «Ерсте Банк» був укладений кредитний договір №014/1581/74/0298, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 40000,000 доларів США, зі сплатою 11,8% річних, з кінцевим терміном повернення до 19.06.2027р. (а.с.6-8). Згідно п.п. 5.3 Кредитного договору, позичальник зобовязувався сплачувати банку додатково до встановленої відсоткової ставки за кредит, неустойку, передбачену ст. 9 цього договору, за порушення строків повернення кредиту, сплати відсотків за кредитом, порушення умов п.5.6 цього договору. Відповідно до п.9.1 Кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення. Відповідно до статуту ПАТ «Фідобанк» є повним правонаступником ВАТ «Ерсте банк», є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с.19-20). Судом встановлено, що банк свої зобовязання за кредитним договором №014/1581/74/02984 від 20.06.2007р. виконав в повному обсязі. Через неналежне виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором №014/1581/74/02984 від 20.06.2007р., станом на 30.10.2015р. склалася заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Фідобанк» в розмірі 42168,56 доларів США та 72753,61грн., що разом в еквіваленті в національній валюті складає 1038581,67грн., з яких: -прострочена заборгованість за кредитом 2065,31 доларів США = 47303,83грн.; -строкова заборгованість за кредитом 32845,76 доларів США= 752298,79грн; -прострочена заборгованість за відсотками 7088,23 доларів США= 162348,71грн; -строкова заборгованість за відсотками 169,26 доларів США= 3876,73грн; -пеня за несвоєчасне погашення кредиту 16146,23 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення відсотків 56607,38грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості до кредитного договору №014/1581/74/02984 від 20.06.2007р. (а.с.4-5). Позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобовязань ухиляється. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір в розмірі 15578,70грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача (а.с.3).

Outcome: approved