overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачзвернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на наступне. Вона перебуває з відповідачем у шлюбі. Від цього шлюбу у неї є син [PERSON], [INFO]. Вона проживає окремо від відповідача, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає допомоги на утримання дитини. Вона вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання їх дитини в розмірі 1200 грн. щомісячно, з дня подачі заяви до суду. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надавши суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 181 СК України аліменти на неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються в долі від їх доходів та (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 30.04.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №204885, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції, актовий запис 58. Від цього шлюбу у сторін є дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 413827, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції 08.12.2014 року, актовий запис 617. [PERSON] проживає в [INFO] одеської області, син [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 02-20/3547 від 25.11.2015 року. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги повністю. На підставі ст. 180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюб з 2003 року. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Нині дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Всупереч вимогам закону, відповідач ухиляється від утримання сина, ніякої матеріальної допомоги не надає, матеріально не допомагає, участі в його вихованні не приймає, в звязку з чим і звертається до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не зявилась, надала заяву щодо розгляду справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням слухати справу у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2003 року, який було зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану міського Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №1421, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ №200174 від 26.12.2003 року. [PERSON] є батьком дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №020409 від 15.06.2005 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, і, як батько дитини, відповідно до вимог Закону, зобовязаний надавати матеріальну допомогу на його утримання до досягнення ним повноліття. Враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, те, що відповідач визнав позов, на утриманні інших дітей не має, офіційно працевлаштований, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісяця до повноліття дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень 00 копійок щомісячно починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. У судове засідання позивач не зявилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 11 червня 2011 року (арк.с.10). 23 вересня 2012 року у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 03 жовтня 2012 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (арк.с.11). За змістом ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Малолітня [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомоги на її утримання відповідач не надає, тому, з урахуванням його можливостей та матеріального стану, з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень 00 копійок щомісячно на утримання їх малолітньої доньки. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 04 вересня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Дзержинська Донецької області, актовий запис № 171. Сумісне життя не склалося в зв'язку з різними поглядами на життя, внаслідок чого виникали постійні суперечки. Позивачка вказує,що подальше збереження шлюбу неможливе,оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. На теперішній час шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, сторони спільно не проживають. Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду нотаріально завірену заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін не можливе, майнового спору та неповнолітніх дітей у сторін немає. Відповідачем по справі була надана нотаріально завірена заява, в якій він виказав згоду на розірвання шлюбу. Беручи до уваги вищевказані факти, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу неможливо. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Суд також вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

У листопаді 2015 року, позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, який укладено 12 вересня 2008 року, мають одного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З квітня 2013 року, подружжя шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Підставою розпаду сім'ї стало те, що різні погляди на життя та на ведення спільного господарства, призводили до постійних сварок. Позивач просить шлюб розірвати, оскільки з боку відповідача вчинялися дії фізичного насилля, тому вважає збереження шлюбу не можливим. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не повідомив. 19 лютого 2016 року, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, [PERSON] та [PERSON], 12 вересня 2008 року уклали шлюб, який зареєстровано Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 715. Подружжя мають одного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджені копіями свідоцтва про шлюб та про народження (а.с. 4-5). Як встановлено судом, з квітня 2013 року сімейні відносини між сторонами фактично були припинені, підставою розпаду сім'ї стало те, що з відповідачем було втрачено взаєморозуміння, різні погляди на життя та на ведення спільного господарства приводили до сварок та суперечок, під час яких відповідач застосовував фізичне насилля. З вказаного часу подружжя спільне господарство не ведуть, мешкають окремо, позивач вважає збереження шлюбу не можливим, наполягає на його розірванні. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 487 грн 20 коп, підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на вимогах закону.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що між нею та відповідачем 01.03.2014 року зареєстровано шлюб міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №130. Від вказаного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаємопорозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій позов визнає та просить проводити розгляд справи за його відсутності. В порядку ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами зареєстровано 01.03.2014 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №130. Від вказаного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаємопорозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON], в якому вказувала, що вона народилася [INFO], відповідач являється її рідним батьком. Позивачка являється студенткою І курсу Новобузького педагогічного коледжу, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надати, тому прохала стягнути з останнього аліменти на її користь на своє утримання в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, починаючи з 1 вересня 2015 року і до закінчення навчання 1 липня 2019 року. В заяві, що надійшла в судове засідання, представник позивача підтримав свої позовні вимоги і просила слухати справу в його відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла в судове засідання позов визнав, просив справу слухати в його відсутність, прохав стягнути з нього аліменти у розмірі 1/6 частини всіх його доходів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком повнолітньої [PERSON], [INFO], студентки [INFO], яка потребує матеріальної допомоги. Доказів про те, що відповідач надає допомогу на утримання повнолітньої дитини у судовому засіданні не надано. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи викладені обставини справи, положення ст. 200 СК України, матеріальне та сімейне становище позивача, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку(доходу), так як він має можливість надавати доньці матеріальну допомогу на період її навчання. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою № 36 по вул. Стуса, 33 в м. Червонограді Львівської області. Вимоги обгрунтовані тим, що на підставі рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради народних депутатів Львівської області № 260 від 19.07.1985 року за нею зареєстровано право користування вищевказаною квартирою. Відповідачі зареєстровані у цій квартирі, однак з 2013 року там не проживають, їх місцезнаходження їй невідоме. Зазначає, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, тому не має можливості здійснювати оплату за комунальні послуги. Крім того, не може оформити субсидію. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначила, що відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання 23.12.2015 року не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, із заявами про розгляд справи за їх відсутності не звертались. Згідно зі статтею 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або причина неявки визнана судом не поважною, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом проведено заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії довідки КП «Комінтех» №81746 від 12.10.2015 року відповідачі зареєстровані за адресою: [INFO]. Згідно копії акту ЖКК №1 від 04.11.2011 року за адресою: вул. Стуса, 33/36 в м. Червонограді Львівської області фактично постійно проживає [PERSON] З урахуванням даних зазначеного акту ЖЕД та пояснень позивача, суд вважає доведеним, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше, ніж 6 місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. З наведеного випливає, що при відсутності наймача або членів його сімї понад шість місяців без поважних причин жиле приміщення за ними не зберігається та вони втрачають право користування ним. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ураховуючи, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, що підтверджується поясненнями позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась, що 25 серпня 1995 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, зареєструвала шлюб з [PERSON] У шлюбі народилася дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Шлюбно - сімейні відносини не підтримують з березня 2012 року, мають різний бюджет, спільного господарства не ведуть, примирення вважає неможливим. Позивачка зазначила, що примирення вважає неможливим, оскільки стали один для одного чужими людьми, тривалий час мешкають окремо один від одного. Тривалий час мешкає з іншим чоловіком з яким має намір створити сім'ю. Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в своїх письмових поясненнях позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в своїх письмових поясненнях проти позовних вимог щодо розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Сторони надали суду заяви про можливість розгляду справи за їх відсутністю. За вказаних обставин суд вважає за можливе розгляд справи за відсутністю сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.08.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають малолітню дочку [PERSON] Спільне господарство у подружжя не ведеться, спільного бюджету не мають, шлюбно - сімейні відносини не підтримують. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При встановлених обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, оскільки їхня родина розпалась остаточно, відновлена бути не може, примирення неможливе, шлюб існує формально, збереження його недоцільно.

Outcome: approved