Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

У липні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб зареєстрований 05 червня 2005 року Виконавчим комітетом Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 05 червня 2004 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через втрату любові, поваги та довіри один до одного, різні погляди на життя та ведення спільного господарства. З весни 2017 року подружні відносини між ними припинені, шлюб існує формально, примирення неможливе. Сторони в судове засідання не з»явились, на адресу суду надіслали заяви у яких просять проводити розгляд справи у їх відсутності, позивачка позовні вимоги підтримала, крім того просить відновити її дошлюбне прізвище, відповідач позов визнав. Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У відповідності до вимог статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вимогами статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що 05 червня 2004 року Виконавчим комітетом Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO](а.с. 7). Сторони є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про шлюб(а.с. 8, 11). Відповідно до частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки ти чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з сторін, що мають істотне значення ( частина друга статті 112 СК України). Враховуючи, що подружнє життя у сторін розладналося, позивачка не бажає зберігати з відповідачем шлюбні відносини, а відповідач проти того не заперечив, про що свідчить його письмова заява про визнання позову, суд вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін, а відтак позов підлягає задоволенню. Прохання позивачки відновити її дошлюбне прізвище відповідає вимогам статті 114 СК України, і підлягає до задоволенню. Витрати позивачки по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 640 гривень відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved