Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У липні 2014 року до суду із зазначеним позовом звернулось публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- ПАТ КБ «Приватбанк»), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві. Однак, у порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 13.07.2014 року відповідач має заборгованість у сумі 26442,68 грн. У зв'язку з чим, ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у сумі 26442,68 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить розглянути дану справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнав, просив застосувати позовну давність з урахуванням правової позиції викладеної у постанові ВСУ від 19.03.2014 року №6-14 сц14. З'ясувавши обставини справи і перевірив їх доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачеві грошові кошти в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості за даним кредитним договором вбачається, що відповідач [PERSON] станом на 13.07.2014 року має заборгованість перед банком у сумі - 26442,68 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 2875,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі - 14171,38 грн.; заборгованість з пені - 7660,93 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умови та правил надання банківських послуг:штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 1235,37 грн. Відповідач подав суду письмові заперечення з проханням застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Так, згідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14 цс 14 встановлено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Таким чином відповідачем останній платіж було здійснено 01.07.2008 року, (що підтверджено розрахунком заборгованості, та випискою про рух коштів) а з вказаним позовом позивач звернувся лише в липні 2014 року, тобто після спливу позовної давності. Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із пропуском ним строку позовної давності.

Outcome: dismissed