Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідачі перебувають в зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Однією родиною відповідачі не мешкають з 2013 року. Малолітній [PERSON] мешкав разом з батьком. [PERSON] перебуває на обліку на диспансерному обліку в противотуберкульозному диспансері з 25.03.2015 р. 28.09.2015 року до служби у справах дітей Кальміуської районної адміністрації надійшов лист від комунального закладу «Центр первинно медико-санітарної допомоги №1» м. Маріуполя про те, що з 21.05.2015 року на дільницю №9 прибула дитина, [PERSON] з батьком [PERSON] Мати дитини знаходиться на лікуванні КЛПЗ «Міський противотуберкульозний диспансер м. Маріуполя «. Дитина обстежена в тубдиспансері , діагноз туб-контакт та тубінфікування. 22.05.2015 року дитини оглянута в амбулаторії №3, виявлений діагноз: вроджений порок серця вторинна кардіопатія, затримка психомоторного розвитку. Малолітній 29.05.2015 року направлений на обстеження до комунального закладу «Маріупольське терриротіальне медичне об'єднання здоров'я дитини та жінки», виписаний 07.06.2015. З 08.06.2015 року малолітній [PERSON] перебував в комунальній лікувально-профілактичній установі «Обласний дитячий кістково-туберкульозний санаторій м Маріуполь». 16.09.2015 р. працівники санаторія звернулися до ЦПМСД №1 з питання подальшого перебування дитини у закладі , у зв'язку з тим, що термін перебування дитини у закладі закінчився . а батики дитину не забирають. Мати перебуває в тубдиспансері , а місце знаходження батька невідоме. 28.09.2015 року в телефонному режимі спеціалісти служби у справах дітей провели бесіду з батьком дитини, який пообіцяв забрати сина до 05.10.2015 року та влаштувати його навчання до Маріупольської загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів №2.05.10.2015 року [PERSON] забрав сина з санаторія. З 12.10.2015 року малолітній [PERSON] був зарахований на навчання до 1-Б класу школи-інтернат №2. 06.10.2015 року в телефонному режимі [PERSON] пояснив, що він мешкає за адресою: [ADDRESS] у своєї дівчини. 10.02.2016 року [PERSON] прийшов з сином до служби у справах дітей Кальміуської районної адміністрації і пояснив, що на теперішній час їм ніде жити , його дівчина їх вигнала, він не працює. 04.02.2016 р. з сином був на психолого-медико-педагогічній консультації управління освіти Маріупольської міської ради. Згідно психолого-педагогічного висновку у [PERSON] є порушення пізнавальної діяльності легкого ступеню. Рекомендовано корекційне навчання за допоміжною програмою за умови інклюзивного навчання. В школі-інтернат №2 він навчатися не може, в іншій інтернат його не приймають. [PERSON] попросив тимчасово влаштувати куди-небудь його сина. З 16.02.2016 року малолітній [PERSON] був направлений до КЛПУ «Обласний дитячий кістково-туберкульозний санаторій м. Маріуполь» до 15.05.2016 р.Після закінчення терміну перебування в санаторії батько сина не забрав, на телефонні дзвінки не реагував. 02.06.2016 р. представником служби у справах дітей Приморської районної адміністрації дитину з санаторія забрала мати, яка відразу привезла дитину до служби у справах дітей Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради. В службі [PERSON]пояснила, що до теперішнього часу вона лікується в тубдиспансері і проживає зі співмешканцем, який має відкриту форму туберкульоза, просила влаштувати дитину до дитячого закладу. З 02.06.2016 року за клопотанням служби у справах дітей Кальміуської районної адміністрації малолітній [PERSON] тимчасово влаштований до дитячого центру «Добрий самарянин» благодійної організації «Християнський фонд» «Надія», де і перебуває до теперішнього часу. 04.07.2016 р. в службі у справах дітей Кальміуської районної адміністрації [PERSON] пояснив, що з березня 2016 року перебував на заробітках у м. Бердянськ, сина не відвідував і не зміг його забрати з закладу, у зв'язку з тим, що в нього не було коштів повернутися до м. Маріуполь. батьки попереджалися про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків. [PERSON] та [PERSON] були запрошені на засідання комісії з питань захисту прав дитини Кальміуської районної адміністрації на 13.07.2016 р. для розгляду питання щодо подальшої долі їх малолітнього сина. На засідання комісії з'явився [PERSON],[PERSON] на комісію не прийшла. [PERSON] пояснив, що на теперішній час винаймає житло в Лівобережному районі м. Маріуполя за адресою: [ADDRESS]. Стабільного заробітку не має. На запитання, чому він не відвідав дитину у центрі , відповів, що не має з чим відвідати. [PERSON] було роз'яснено, що його син потребує особливої уваги з боку батька, але не він ні матір дитини, не можуть на теперішній час належним чином виконувати батьківські обов'язки. Згідно рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 10.04.2007 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно своїх синів :[PERSON], [PERSON] Згідно рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 08.12.2014 [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно доньки, [PERSON] У зв'язку вище викладеним просили відібрати малолітнього [PERSON] у матері [PERSON], батька [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав та стягнути аліменти з [PERSON] та [PERSON] ну утримання малолітнього сина [PERSON] , урозмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повнолітня. Представник позивача Органу опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради - [PERSON], що діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала., пояснила, що [PERSON] - її син, проживали разом до 2013 року. Разом не мешкають з того моменту як вона потрапила в лікарню з туберкульозом, він мешкав разом з батьком, який привозив його їй. У зв'язку зі станом здоров'я дитина не може знаходиться поруч з нею, батько дитиною займатись не хоче. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів просила врахувати її стан здоров'я. Відповідач [PERSON] до судових засідань не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Прокурор підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.12.2008 року від шлюбу [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON]. Однією родиною не мешкають з 2013 року. [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання. Згідно листа КЛПЗ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Маріуполя» від 24.06.2016 р. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в противотуберкульозному диспансері з 25.03.2015 року. На лікуванні перебуває з 27.04.2015 року, термін лікування до липня 2017 року. Сумісне проживання з матір'ю може погрожувати здоров'ю дитини. 21.05.2015 року на дільницю №9 до «Центру первинної медико-санітарної допомоги №1» м. Маріуполя прибули дитин [PERSON] з батьком [PERSON] Мати дитини, [PERSON] знаходиться на лікуванні КЛПЗ «Міський протовитуберкульозний диспансер м. Маріуполя». Дитина обстежена в тубдиспансері, діагноз туб-контакт та тубінфікування. 22.05.2015 року дитина оглянута в амбулаторії №3, виявлений діагноз: ВПС, вторинна кардіопатія, затримка психомоторного розвитку. Малолітній [PERSON] 29.05.2015 р. направлений на обстеження до КЗ МТМО, виписаний 07.06.2015 р. З 08.08.2015 року малолітній [PERSON] перебував в номінально-лікувально-профілактичній установі «Обласний дитячий кістково-туберкульознй санаторій м. Маріуполь». 16.09.2015 року працівники санаторія звернулися до ЦПМСД №1 з питання подальшого перебування дитини у закладі , у зв'язку з тим, зо термін перебування дитини у закладі закінчився, а батьки дитину не забирають. Мати перебувала в туберкульозному диспансері а місце знаходження батька невідомо. 28.09.2015 року в телефонному режимі спеціалісти служби у справах дітей провели бесіду з батьком дитини, [PERSON],який пообіцяв забрати сина до 05.10.2015 р. та влаштувати його до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів №2. 05.10.2015 року [PERSON] забрав сина з санаторія, 12.10.2015 року малолітній [PERSON] був зарахований на навчання до 1-Б класу школи інтернату №2.06.10.2015 р. в телефонному режимі [PERSON] пояснив, що він мешкає за адресою: [ADDRESS] у своєї дівчини. 10.02.2016 р. [PERSON] прийшов з сином до служби у справах дітей та пояснив, що на теперішній час їм ніде жити, його дівчина їх вигнала, він не працює. Костянтин за рішенням психолого-медико-педагогічної консультації управління освіти Маріупольської міської ради не може продовжувати навчання в школі-інтернаті №2. До Маріупольської спеціальної загальноосвітньої школи інтернату №37 Донецької області ради дитину не приймають, тому що за рішенням ПМПК рекомендовано корекційне навчання за допоміжною програмою за умови інклюзивного навчання. З 16.02.2016 р. малолітній [PERSON] був направлений до КЛПУ «Обласний дитячий кістково-туберкульозний санаторій м. Маріуполь» до 15.05.2016 року. Після закінчення терміну перебування дитини в санаторії батько сина не забрав, на телефонні дзвінки не реагував. 02.06.2016 року з представником служби у справах дітей Приморської районної адміністрації дитину з санаторія забрала мати, [PERSON] В службі у справах дітей Кальміуської районної адміністрації [PERSON] пояснила, що разом із сином не може мешкати, тому що до теперішнього часу вона лікується в тубдиспансері і проживає зі співмешканцем, який має відкриту форму туберкульоза. З 02.06.2016 р. за клопотанням служби у справах дітей Кальміуської районної адміністрації малолітній [PERSON], тимчасово влаштований до дитячого центру «Добрий самарянин» благодійної організації «Християнський фонд «Надія», де і перебуває до теперішнього часу. Батьки дитини попереджалися про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків. На сьогоднішній день дитина потребує особливої уваги з боку батьків, але ні він, ні матір дитини не можуть на теперішній час належним чином виконувати батьківські обов'язки відносно дитини. (а.с.7,9 10,11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27) Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідачі повністю погодились із позовними вимогами Органу опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради, не заперечували проти відібрання у них дитини та стягнення аліментів на його утримання. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідність відібрання у відповідачів малолітнього [PERSON], у зв'язку з ухиленням батьків від виконання обов'язків по їх належному вихованню, що наразі буде відповідати інтересам дитини. Водночас, згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 4 статті 170 СК України при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України). З урахуванням зазначених норм відповідачі зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від факту відібрання дітей (тимчасового поміщення до державного закладу) та сплачувати визначені судом аліменти. Враховуючи, що рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 08.12.2014 року з [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі 1/4 з усіх видів її заробітку щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на утримання [PERSON], рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 10.04.2007 року з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку , але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також, що відповідачка перебуває на лікуванні в протитуберкульозному диспансері, суд вважає за можливе стягнення з аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] аліменти з [PERSON] у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку, а також 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) з [PERSON] У зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн., від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] [PERSON] у відповідності до п.9 ч.1 ст. % ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial