Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

У квітні 2020 року КП «Київтранспарксервіс» звернулось з позовом до [PERSON] , третя особа: Державна аудиторська служба України, про стягнення безпідставно отриманих коштів. Свої вимоги мотивував тим, що на підприємстві «Київтранспарксервіс» було проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства, за результатами якої складено Акт від 28.12.2019 року № 06-21/64. Згідно Акту встановлено, що між КП «Київтранспарксервіс» та [PERSON] укладено договір про надання послуг № 135 від 01.10.2017 року, за умовами якого [PERSON] зобов`язувався надати послуги у вигляді письмових та усних консультацій щодо діючого законодавства України у галузі паркування; провести аналіз існуючих моделей паркування країн світу та правове регулювання діяльності у сфері паркування у цих країнах; підготовити аналітичну інформацію та надати висновки, щодо доцільності внесення змін у діюче законодавство України у галузі паркування; підготувати концепцію реформування діючих структурних підрозділів Замовника. Вартість послуг згідно договору становить 13500,00 грн. Проте, відповідно до актів наданих послуг така вартість складає 40500,00 грн. Таким чином відповідач отримав грошові кошти у завищеному розмірі, що є необґрунтованими витратами підприємства в порушення ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України та підлягають поверненню. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму безпідставно отриманих коштів у розмірі 27000,00 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2020 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом строк сторони не надіслали заперечень щодо такого розгляду справи. Ухвала про відкриття позивач отримав 21 травня 2020 року, що підтверджено зворотнім повідомленням. Ухвала про відкриття та позовна заява з додатками направлялась відповідачу за місцем його реєстрації. Відзиву, пояснень, будь-яких клопотань чи заяві від відповідача до суду не надходило на час прийняття рішення. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками третя особа отримала 26 травня 2020 року. 17 червня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення до позову представника третьої особи, відповідно до яких, підтримує заявлені позовні вимоги з огляду на наступне. Держаудитслужбою проводилась ревізія КП «Київтранспарксервіс» за період 01.01.2017 року по 30.09.2019 року. Під час ревізії було виявлено низку порушень, які відображені в Акті ревізії №06-21/64 від 28.12.2019 року. Зокрема, виявлено що за Договором про надання послуг № 135 від 01.10.2017 року укладеному між КП «Київтранспарксервіс» та [PERSON] вартість наданих послуг становила 13500,00 грн., проте за період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року загальна вартість послуг відповідно до актів наданих послуг становить 40500,00 грн., що більше за вартість послуг, визначених умовами оплати згідно Договору №135 на 27000,00 грн. Просив задовольни позов в повному обсязі. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 76, 77, 80 ЦПК України). При розгляді справи судом встановлено, що між КП «Київтранспарксервіс» та [PERSON] укладено договір про надання послуг № 135 від 01.10.2017 року, за умовами якого [PERSON] зобов`язувався надати послуги у вигляді письмових та усних консультацій щодо діючого законодавства України у галузі паркування; провести аналіз існуючих моделей паркування країн світу та правове регулювання діяльності у сфері паркування у цих країнах; підготовити аналітичну інформацію та надати висновки, щодо доцільності внесення змін у діюче законодавство України у галузі паркування; підготувати концепцію реформування діючих структурних підрозділів Замовника. (п. 1.1 Договору). Відповідно до умов п. 2.4 Договору замовник зобов`язаний оплатити надані виконавцем послуги в розмірах, у строки та в порядку, що встановлені Договором. Згідно п. 3.1 Договору сторони домовились про те, що визначені п. 1.1 цього Договору, становить 13 500,00 грн., з урахуванням належних до утримання та сплати податків. З Акту державної аудиторської служби України №06-21/64 від 28.12.2019 року вбачається, що КП «Київтранспарксеорвіс» було проведено необґрунтовані витрати у розмірі 27000,00 грн., що є порушенням ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України та які підлягають поверненню підприємству. 17.01.2020 року КП «Київтранспарксервіс» направив на адресу відповідача вимогу № 053/05-189 про повернення надмірно сплачених коштів на рахунок позивача. Проте вказану вимогу відповідач не виконав. Вирішуючи даний спір по суті, суд виходить з наступного. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої особи, регулюються Главою 83 Цивільного Кодексу України Статтею 1212 Кодексу визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень статті 1212 Цивільного кодексу України, якщо згадана підстава продовжує існувати. Водночас сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Врховного Суду, викладеній у постанові від 20.12.2018 року по справі № 920/169/18. Таким чином, суд дійшов висновку, що вказані грошові кошти, які були сплачені [PERSON] як переплата понад визначену у договорі суму є безпідставно набутими, а тому сума переплати, у розмірі 27000,00 грн. має бути стягнута на користь позивача. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.

Outcome: approved