Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

У липні 2013 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31 липня 2007 року між [PERSON] акціонерним товариством «Дельта-Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 121 524,00 дол. США. зі сплатою 13,8 % річних із кінцевим терміном повернення до 30 липня 2010 року. За умовами даного договору [PERSON]В, мав регулярно сплачувати частину кредиту та відсотки за користування кредитом. Проте відповідач не вносив необхідні платежі. Неодноразові звернення працівників банку результатів не дали. Станом на 29 квітня 2013 року за [PERSON]В рахується заборгованість по сплаті кредиту 940 320,90 грн., та відсотків 149 790,34 грн. У звязку із зверненням до суду позивач поніс додаткові витрати: за оплату судового збору 3 441, 00 грн. Також в забезпечення виконання кредитного договору 31 липня 2007 року був укладений договір поруки , за якими поручителем виступила [PERSON] Тому просив суд стягнути солідарно з [PERSON]В, [PERSON]М заборгованість за кредитним договором від 31.07.2007 року у розмірі 1 090 110,84 грн. та судові витрати у розмірі 3 441, 00 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідачів проти позову заперечував. Просив суд відмовити в задоволенні позову як з підстав необґрунтованості, так і з підстав пропущення строку позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Українським промисловим банком» укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON]. У п. 4.1 договору передбачено що всі платежі, отримані Укрпромбанком за Правами вимоги, вказаними в додатку №2 до цього договору починаючи з терміну, визначеного в п. 8.2 цього договору, вважаються такими, що отримані Укрпромбанком, як комерційним представником Укрпромбанком, як комерційним представником [PERSON] (з урахуванням визначення комерційного представництва наведено в ст. 243 Цивільного кодексу України) виключно для їх подальшого перерахування на користь [PERSON]. При розгляді справи встановлено, що 31 липня 2007 року між ТОВ «Український промисловим банком» та [PERSON]В було укладено кредитний договір № 1111/ФКВ-07. За цим договором [PERSON]В, отримав кредит у розмірі 121524,00 дол. США у вигляді відкритої відновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,8 % на рік з кінцевим терміном повернення до 30 липня 2010 року. Згідно з п. 1.11 договору передбачено, що позичальник зобовязаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій [PERSON], сукупних послуг, які надаються позичальнику у звязку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобовязань позичальника, які виникають у звязку з укладенням цього договору ( надалі - «Графік платежів за договором»), який є невідємною частиною цього договору (додаток № 1). Відповідно до умов договору, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії за користування кредитом на умовах, передбачених даним договором. Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (ЦКУ) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦКУ порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно із ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору. Ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. З матеріалів справи вбачається, що станом на 29 квітня 2013 року за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 1 090 110,84 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 940 320 грн. 50 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом 149 790 грн. 34 коп., з них прострочена заборгованість : за тілом кредиту 940320, 50 грн., за відсотками 149 790,34 грн. На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що боржник [PERSON] не виконав своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором від 31 липня 2007 року, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 31 липня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено Договір поруки № 1111/Zфпор-07. Відповідно до п. 1 договору поруки, поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобовязань за кредитним договором № 1111ФКВ-07 від 31 липня 2007 року ( далі - Кредитний договір), за яким останній зобовязаний до 30 липня 2010 року повернути кредит у розмірі 121524,00 ( сто двадцять одна тисяча пятсот двадцять чотири) дол.. США 00 центів, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі у випадках, передбачених за кредитним договором. Згідно з п. 3 поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків. У п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З матеріалів справи встановлено, що кредитний договір укладався на строк до 30 липня 2010 року. З часу закінчення його дії, кредит боржник не погашав, вимоги про погашення до поручителя банком не предявлялась, тому суд приходить до висновку, що порука припинена, тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування строків позовної давності, про що подав суду відповідну заяву.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як зазначалось вище, кредитний договір укладений на строк до 30 липня 2013 року, позовна заява до суду подана 24 липня 2013 року, тобто позивач строк позовної давності не пропустив. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжний документ за №137920 від 12 липня 2013 року. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3 441 грн. 00 коп. підлягають задоволенню.

Outcome: partial