Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

У квітні 2020 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшла позовна заява АТ «Альфа - Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено угоду про надання особистого кредиту №500810789, згідно якої [PERSON] отримав кредитні кошти у сумі 202169,06 грн. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього. В порушення взятих на себе зобов`язань відповідач, умови договору не виконував, внаслідок чого, станом на 03.03.2020 утворилася заборгованість в розмірі 253981,80 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 253981,80 коп. та судові витрати в розмірі 3809,73 грн. 00 коп. У судове засідання представник позивача не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував; просив суд справу слухати в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, письмової заяви про розгляд справи в його відсутність суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом установлено, що згідно з наданими позивачем копіями документів, 02.08.2018 [PERSON] підписав заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», в складі якої також підписав повідомлення, що він ознайомлений з умовами договору та діючими тарифами, згоден з ними та зобов`язується їх виконувати. Також відповідач 02.08.2018 підписав оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500810789, а позивач 02.08.2018 підписав акцепт пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту № 500810789 відповідачеві у сумі 202 169 грн. 06 коп., з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 23%. Таким чином між сторонами укладено кредитний договір. Згідно з копії Додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 500810789 від 02.08.2018 визначено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього. Згідно з оригіналом довідки-розрахунку заборгованості на 05.03.2020, долученим до позовної заяви, судом установлено, що [PERSON] має заборгованість перед АТ «Альфа-Банк» за договором кредиту від 04.09.2018 № 500811293 у сумі 296 244 грн. 90 коп. Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до вимог чинного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України). Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Ураховуючи наведене, саме на позивача покладений обов`язок доказування факту отримання відповідачем кредитних коштів та суму заборгованості за кредитним договором. Однак, у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. Надана позивачем довідка-розрахунок кредитної заборгованості не є доказом існування заборгованості відповідача, оскільки складена щодо іншої особи, за іншим кредитним договором та в ній зазначена інша сума заборгованості, ніж наведена в позові. Крім того, додані до позовної заяви копії документів (заяви, акцепту, оферти, додаткової угоди до кредитного договору) не приймаються судом як докази обставин, зазначених у позовній заяві, оскільки їх копії не засвідчені позивачем у передбаченому законом порядку. Таким чином, до позовної заяви та у ході розгляду спору позивачем не додано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження викладених обставин, зокрема, щодо отримання відповідачем кредитних коштів та наявної суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором, яку позивач просить стягнути. Згідно з вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявної суми заборгованості за кредитним договором. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ ««Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed