Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У квітні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» про стягнення заборгованості з заробітної плати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.11.2013 року він був прийнятий на посаду менеджера з транспортно - експедиторської діяльності до ТОВ «Ізмаїльський елеватор».01.09.2017 року був призначений на посаду начальника експедиторського відділу.01.01.2018 року назва посади змінено на начальника відділу логістики.31.01.2019 року він був звільнений за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час слухання справи сповіщався належним чином, причина неявки суду не відома, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подавав. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.04.2019 року справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. У відповідності до вимог ст.13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст.81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією доведено, що 14.11.2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду менеджера з транспортно-експедиторської діяльності - до ТОВ «Ізмаїльський елеватор». 01.09.2017 року був призначений на посаду начальника експедиторського відділу. 01.01.2018 року назва посади була змінена на начальника відділу логістики. 31.01.2019 року [PERSON] був звільнений за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. 31.01.2019 року [PERSON] була видана належним чином оформлена трудова книжка. 31.01.2019 року [PERSON] був наданий розрахунковий листок за січень 2019, де сума нарахованої, але не сплаченої заробітної плати разом із грошовою компенсацією за невикористану відпустку склала 6 975,34 грн., яка складається із заборгованість з заробітної плати в сумі 3 873,20 грн. та грошової компенсації за невикористану відпустку в сумі 3 102,14 грн. Згідно до ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У відповідності до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частинами 1, 2 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи. Згідно зі змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зі змісту ст. 110 КЗпП України слідує, що обов`язок повідомляти працівника про розмір загальної суми заробітної плати, розміри і підстави відрахувань та суми заробітної плати, що належить до виплати, покладено саме на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про оплату праці» структурою заробітної плати є основна, додаткова та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно до вимог ст.32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Крім того, до п.2 ч.1, ч.2 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне, стягнення заборгованості з заробітної плати допустити до негайного виконання. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved