overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сторони тривалий час шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. В судове засідання сторони подали письмові заяви,в яких просили розглянути справу за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, відповідачка позов визнала, просила залишити їй прізвище [PERSON]. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у Харківському міському відділі реєстрації актів громадянського стану 08.08.1997 р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає та буде проживати з відповідачкою. Сторони шлюбні відносини не підтримують з 2005 року, проживають окремо, спіднього господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, спору про майно не заявлено. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що вона є власником 1/14 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину від 24.05.1989 року, а власником 13/14 частини вказаного будинку є держава в особі Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області на підставі на підставі вироку Київського обласного суду від 21.03.2000 року. Посилаючись на те, що протягом 13 років вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується всім житловим будинком, доглядає за ним, проводить поточний та капітальний ремонт, позивач просить визнати за нею право власності на 13/14 частини житлового будинку за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку. що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивач є власником 1/14 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину від 24.05.1989 року виданого Броварською держнотконторою замість свідоцтва про право на спадщину від 17.08.1962 р., а власником 13/14 частини вказаного будинку є держава в особі Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області на підставі виконавчого листа виданого Київським обласним судом 21.03.2000 року та копії акту опису майна № 1. Судом також встановлено, що з часу виникнення у відповідача права власності на 13/14 частини будинку, позивач продовжує добросовісно, відкрито, безперервно користуватись всім житловим будинком до цього часу, тобто на протязі більше 10 років, що підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. З огляду на наведене та враховуючи, що позивач довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком на протязі більше 10 років, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на 13/14 частини зазначеного будинку за набувальною давністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. На підставі рішення суду з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 19 вересня 2000 року. Позивач, посилаючись на те, що, відповідач не сплачував аліменти, у зв'язку з чим станом на 21 березня 2012 року виникла заборгованість на загальну суму 29651,20 грн, просить стягнути з нього неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 179093,25 грн на підставі ст. 196 СК України. У судове засідання представник позивача не з'явився, повідомивши письмово про розгляд справи в його відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач по повторному виклику у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, тому суд за згодою позивача вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. На підставі рішення суду з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 19 вересня 2000 року. Як вбачається з довідки відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області від 06.06.2012 року № 20761, за період з 01.04.2009 року по 21.03.2012 року відповідач аліменти не сплачував, розмір заборгованості складає 29651,20 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку сума неустойки за прострочення сплати аліментів становить 179093,25 грн. Відповідно до частини 1 та 2 статті 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З огляду на наведене та враховуючи, що відповідачем не надано доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення неустойки підлягають задоволенню, але їх розмір підлягає зменшенню до 60000 грн з урахуванням матеріального стану відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2010 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що привело до частих скандалів, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору вони не мають, а син залишиться проживати з позивачкою. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2010 року, шлюб був зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 124 (а.с.3). Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтвом про народження (а.с.4). Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з позивачкою. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2003 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що привело до частих скандалів, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору вони не мають, а син залишиться проживати з позивачкою. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2003 року, шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції м. Миколаєва, актовий запис № 250 (а.с.9). Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтвом про народження (а.с.10). Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з позивачкою. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2007 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] Льва Костянтиновича, [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що привело до частих скандалів, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору вони не мають, а син залишиться проживати з позивачкою. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2007 року, шлюб був зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 715 (а.с.4). Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] Льва Костянтиновича, [INFO], що підтверджується копією свідоцтвом про народження (а.с.9). Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з позивачкою. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 1989 року. Від даного шлюбу мають дітей. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що привело до частих скандалів, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Спор про поділ майна, що є спільною власністю буде вирішено згідно до закону. Також, між сторонами досягнуто угоду про утримання дітей. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 1989 року, шлюб був зареєстрований Корабельним районним відділом запису актів громадянського стану м. Миколаєва, актовий запис № 108 (а.с.4). Від даного шлюбу мають дітей. Сторонами досягнуто мирову угоду щодо утримання сумісних дітей. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 08 серпня 1992 року Щелкінською селищною радою Кримської області, актовий запис №48 - розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 серпня 1992 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 11 жовтня 2008 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №960 - розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] уклали шлюб 11 жовтня 2008 року. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 19 лютого 2011 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №53 - розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не з'явилась, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19 лютого 2011 року. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved