Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить квартира № 29, будинку № 10-А, що розташований по вулиці Гагаріна у місті Бровари Київської області. Окрім позивача, у вказаній квартирі також зареєстрований її колишній зять, однак останній з березня 2015 року у вказаній квартирі не проживає. Відповідач, зібравши свої речі, добровільно залишив місце реєстрації свого проживання, фактичної адреси проживання [PERSON] позивачу не відомо. Позивач та інші члени її сімї жодних перешкод у користуванні та проживанні в квартирі відповідачу не чинили. Однак, у звязку із тим, що [PERSON] у квартирі з 2015 року не проживає, витрат по її утриманню не несе, позивач змушена звернутися із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування даним будинком. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання її представник [PERSON] подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Одночасно, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2015 року між [PERSON] (далі Продавець) та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири № 29, що знаходиться у будинку № 10-А, по вулиці Гагаріна у місті Бровари Київської області. Відповідно до п. 3.1. вказаного Договору продавець зобовязався повністю звільнити відчужувану квартиру від належних йому речей та передати квартиру в користуванню покупцю; зняти всіх зареєстрованих осіб з реєстраційного обліку проживання у відчужуваній квартирі; зробити повну оплату комунальних послуг і спожитої електроенергії і т.д. (а.с. 11-13). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 16 березня 2015 року, вищевказана квартира на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 10). Зі змісту довідки № 1-1/2482, виданої 06 серпня 2016 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 31). Згідно акта обстеження житлово-побутових умов за № 40/16, складеного 01 серпня 2016 року депутатом Броварської міської ради [PERSON], у вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач, однак, із березня 2015 року останній за місцем своєї реєстрації не проживає (а.с. 30). Згідно із відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 03.08.2016 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про відсутність без поважних причин [PERSON] понад один рік у квартирі № 29, будинку № 10-А, що розташований по вулиці Гагаріна у м. Бровари Київської області. Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved