Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

У квітні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом АТ КБ «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. (далі по тексту 0 третя особа 1), Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Щербаков І.М.(далі по тексту тертя особа 2), в якому просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений третьою особою 1 17 листопада 2017р. та зареєстрований за № 11858 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № К2Н0АЕ01275147 від 06 вересня 2005р. (далі по тексту - кредитний договір), в сумі 178737,31 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним (позичальник) та відповідачем (банк) було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у АБ «Ажио» поточний рахунок № [NUMBER] СП «ВІННЕР ФОРД КИЇВ» на строк до 02 вересня 2010р. включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 156057,00 грн. на купівлю автомобіля у сумі 112836,00 грн. та на сплату страхових платежів у сумі 43221,00 грн., зі сплатою за користування кредитом, відсотків у розмірі 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,24% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту. 17 листопада 2017р. третьою особою 1 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11858, про стягнення з позивача на користь відповідача невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № К2Н0АЕ01275147 від 06 вересня 2005р. та Розрахунку заборгованості за договором станом на 27 липня 2017р., грошових коштів у сумі 178 737,31 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 28 010,44 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 46 988,94 грн.; заборгованості з комісії у розмірі 8 665,92 грн.; заборгованості з пені у розмірі 95 072,01 грн. Також у виконавчому написі зазначено, що стягнення здійснюється за період з 06 вересня 2005р. по 27 липня 2017р. На думку позивача даний виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами і, як наслідок, відкрито неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису та звернення стягнення на грошові кошти позивача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. 20 червня 2019р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що банк надав всі необхідні документи відповідно до Переліку, а саме кредитний договір, засвідчений банком розрахунок про заборгованість, в котрому в повній мірі відображені всі операції позивача, щодо отримання кредиту та погашення заборгованості, а тому підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, тим більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до позивача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляд у по суті на 28 жовтня 2019р. 03 грудня 2019р. на адресу суду від третьої особи 1, повторно надійшли копії документів на підставі яких був вчинений виконавчий напис 17 листопада 2017р. за реєстровим № 11858. В судове засідання 03 лютого 2020р. сторони та треті особи 1, 2, не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Сторона позивача, третя особа, подали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач, поважність причин неявки свого представника до суду не повідомив. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 06 вересня 2005р. між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у АБ «Ажио» поточний рахунок № [NUMBER] СП «ВІННЕР ФОРД КИЇВ» на строк до 02 вересня 2010р. включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 156 057,0 грн. на купівлю автомобіля у сумі 112836,0 грн. та на сплату страхових платежів у сумі 43221,0 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,24% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту. 17 листопада 2017р. третьою особою 1 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11858, про стягнення з позивача на користь відповідача невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору та розрахунку заборгованості за договором станом на 27 липня 2017р., грошових коштів у сумі 178737,31 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 28010,44 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 46988,94 грн.; заборгованості з комісії у розмірі 8665,92 грн.; заборгованості з пені у розмірі 95072,01 грн. Стягнення на підставі виконавчого напису здійснюється за період із 06 вересня 2005р. по 27 липня 2017р. 16 березня 2018р. третьою особою 2, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису № 11858 від 17 листопада 2017р. (ВП №55996659). За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. № 6-887цс17. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. З наданих суду, третьою особою 1 матеріалів справи, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, вбачається, що стягнення заборгованості по кредитному договору здійснено за період із 06 вересня 2005р. по 27 липня 2017р., за строк понад 11 років, а відтак поза межами трирічного та річного строків позовної давності для вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, пенею. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не були враховані положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 384,20 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved