Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позовна заява мотивована тим, що 02 січня 2018 року о 16 год. 50 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 21074», номерний знак [NUMBER] , по проспекту Ватутіна, 2 Т у м. Києві, на другому поверсі ТРЦ «Скаймол» не врахував дорожньої розмітки на паркувальному майданчику, якою здійснюється регулювання дорожнього руху, та рухався у протилежному напрямку дорожньої розмітки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 11193», номерний [NUMBER] , під керуванням позивача, чим порушив пункти 8.1, 8.5.1, 34.1.18 ПДР України, у результаті чого автомобілі зазнали механічні пошкодження. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року (справа № 755/2688/19) визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статею 124 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Вказує, що розмір майнової шкоди, завданої автомобілю «ВАЗ 11193», номерний [NUMBER] , який належить йому на праві приватної власності, внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02 січня 2018 року, становить 17 480грн 69коп. Також зазначає, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди йому завдано моральну шкоду, яка виражається у душевних стражданнях, погіршенням стану здоров`я, змушений був прикласти значних зусиль для організації та налагодження звичайного режиму роботи свого життя. Ураховуючи викладене, [PERSON] просив суд стягнути [PERSON] на свою користь 17 480 грн 69 коп. на відшкодування майнової шкоди та 5000 грн - моральної шкоди, а також судові витрати. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року Позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 17 480,69 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі - 768,40 грн., та моральну шкоду у розмірі - 5 000 грн, а разом - 23 249,09 грн. У лютому 2020 року від [PERSON] до суду надійшла заява про перегляд вищезазначеного заочного рішення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду у справі задоволено. Скасовано заочне рішення від 20 грудня 2019 року у цивільній справі №754/9717/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі. У вересні 2020 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що його цивільно-правова відповідальність, як власника наземного транспортного засобу, була застрахована у приватному акціонерному товаристві страхова компанія «Галицька», тому питання щодо відшкодування шкоди необхідно вирішувати із страховиком. Моторне (транспортне) страхове бюро України розпочало врегулювання страхових випадків за зобов`язаннями ПрАТ СК «Галицька», яке з 02 липня 2019 року втратило право укладати договори ОСЦПВ у зв`язку з втратою статусу асоційованого члена бюро. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. У судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. 02 січня 2018 року о 16 год. 50 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 21074», номерний знак [NUMBER] , по проспекту Ватутіна, 2 Т у м. Києві, на другому поверсі ТРЦ «Скаймол» не врахував дорожньої розмітки на паркувальному майданчику, якою здійснюється регулювання дорожнього руху, та рухався у протилежному напрямку дорожньої розмітки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 11193», номерний [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , у результаті чого автомобілі зазнали механічні пошкодження, чим порушив пункти 8.1, 8.5.1, 34.1.18 ПДР України. 02 жовтня 2017 року між ПрАТ «СК «Галицька» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який посвідчений полісом № АМ/0503347, за яким застраховано транспортний засіб «ВАЗ 21074», номерний знак [NUMBER] . Згідно із звітом про оцінку вартості матеріального збитку, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість ремонту автомобіля «ВАЗ 11193», номерний [NUMBER] складає 17 480 грн 69 коп. (а. с. 5-13). Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Частинами першою, другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15 (провадження № 14-176цс18) зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. За таких обставин, до страхувальника можна пред`являти вимогу про відшкодування майнової шкоди лише після сплати страховиком суми страхового відшкодування, передбаченої договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, або у разі відмови страховика у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до частини першої - третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 12 листопада 2018 року ПрАТ «СК «Галицька» відмовила [PERSON] у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що у даному випадку відсутні встановлені винні особи, тому кожна сторона самостійно вирішує щодо ремонту автомобіля. Разом з тим, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року (справа № 755/2688/19) визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статею 124 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а. с. 4). У матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] після встановлення вищезазначеною постановою винної особи, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статею 124 КУпАП, повторно звертався із заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, усунувши із судового розгляду все що не має значення для вирішення справи по суті суд, встановивши, що позивач не надав докази отримання страхового відшкодування або повторної відмови страхової компанії у його виплаті, що б підтвердило його право на пред`явлення вимоги до страхувальника, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди. Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення майнової шкоди, вона також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed