Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У листопаді 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.09.2013 р. надав відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 357000 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 31.10.2013 року, про що було складену відповідну розписку. Відповідач не повернув вказану суму грошових коштів в обумовлені сторонами строки. Внаслідок чого його заборгованість перед позивачем становить 874451, 12 грн., яка складається із: заборгованості по основному боргу у розмірі 357000 грн.; заборгованості по процентам від суми позики у розмірі 195789,23 грн.; заборгованості по 3% річних від простроченої суми у розмірі 32134,89 грн. інфляційні витрати у розмірі 289527 грн. Тому посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] вищевказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, надавши оголошення та заяву про слухання справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. У відповідності до ст. 1046 ЦК України «за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками». Згідно до ст. 1047 ЦК України «договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний іншою стороною. Як з'ясовано судом, 30.09.2013 р. [PERSON] надав [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 357000 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 31.10.2013 р., про що було складену відповідну розписку. У відповідності до ст. 1048 ЦК України «позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Нацбанку України». Ст. 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання неналежне виконання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як з'ясував суд, відповідач не повернув вказану суму грошових коштів в обумовлені сторонами строки, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 874451,12 грн., яка складається із: заборгованості по основному боргу у розмірі 357000 грн.; заборгованості по процентам від суми позики у розмірі 195789,23 грн.; заборгованості по 3% річних від простроченої суми у розмірі 32134,89 грн. та інфляційні витрати у розмірі 289527 грн. Тому суд вважає, що за доцільне стягнути з відповідача [PERSON]. на користь позивача [PERSON] вищевказану заборгованість, що складає 874451,12 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 6890 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved