Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

У липні 2013 року на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в Дніпропетровській області про захист прав і свобод людини і громадянина та спростування і вилучення недостовірної інформації та зобов'язання вчинити певні дії. В позові позивач посилався на те, що позивачем 27 травня 2013 року від Управління інформаційно - аналітичного забезпечення ГУМВС України в Дніпропетровській області одержано витяг з реєстру № 37-23052013/12210, в якому зазначено, що [PERSON] притягується з 30 травня 2008 року Самарським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197 КК України та звільнений з-під варти під підписку про невиїзд постановою від 29 червня 2010 року Самарського районного суду м. Дніпропетровська. На думку позивача посадові особи Управління використовували сфальсифіковану ними інформацію у зазначеному витягу з метою посягання на права, честь, гідність і ділову репутацію позивача, у зв'язку з чим він звернуся до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що інформація про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності вилучена з обліків УІАЗ. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.32 Конституції України, фізична чи юридична особа має право на захист своїх честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до статті 40 Конституції усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Судом у межах заявлених позовних вимог, наявними у справі доказами встановлено, що відповідно до постанови прокурора Самарського району м. Дніпропетровська від 12 лютого 2008 року було порушено кримінальну справу відносно директора приватного промислового підприємства «М-Самара-М» [PERSON] за фактом самовільного зайняття земельної ділянки в охоронній зоні, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2, ст.. 197-1 КК України. Згідно постанови прокурора Самарського району м. Дніпропетровська від 20 травня 2008 року було порушено кримінальну справу відносно директора приватного промислового підприємства «М-Самара-М» [PERSON] за фактом знищення пам'яток - об'єктів культурної спадщини за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 298 КК України. 19 листопада 2010 року була винесена постанова про закриття кримінальної справи №68089018 за ознаками ч.2 ст. 197-1 КК України у відношенні [PERSON]; 12 липня 2010 року була винесена постанова про закриття кримінальної справи № 68089018 за ознаками ч. 4 ст. 289 КК України у відношенні [PERSON] Позивач у позові посилається на те, що посадовими особами Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в Дніпропетровській області сфальсифіковані відомості щодо нього. Відповідно до довідки № 1-24022014/12210 (а.с. 178), складеної 24 лютого 2014 року [PERSON], відомостей щодо [PERSON] ОСК УМВС України в Дніпропетровській області не має. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, відповідач не порушив права та законні інтереси позивача, оскільки відповідачем надано довідку про відсутність у ОСК УМВС України в Дніпропетровській області відомостей щодо [PERSON], яка була складена 24 лютого 2014 року, тому позовні вимоги позивача є необґрунтовані та безпідставні. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. Приймаючи до уваги результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачеві не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed