Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ( [NUMBER] ) від 15.09.2000 позивач є власником земельної ділянки площею 0,080 га, яка розташована на території громадської організації «Садівницьке товариство «Арсеналець-5» (ЄДРПОУ 24892457) (далі - Товариство, ГО «СТ «Арсеналець-5»,), за адресою: [ADDRESS], та є членом даного Товариства. Як зазначено в позовні заяві, [PERSON] незаконно установлено огорожу з металевої сітки довжиною 16,29 м (пункти 2 і 3), яка розділяє його земельну ділянку з ділянкою позивача, але при цьому він відступив від своєї межі на 0,80 м, що підтверджується кадастровим планом, який міститься в технічній документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленого ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у 2016 році. З метою досудового врегулювання земельного спору [PERSON] звернулася до органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки. Факт порушення її прав на користування земельного ділянкою встановила постійна комісія ради з питань законності, правопорядку, депутатської етики, регулювання земельних відносин та екології Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується відповідним актом від 22.10.2016, згідно якого відповідач, який мешкає по сусідству, порушив межу з суміжною земельною ділянкою. Позивач просила суд зобов`язати [PERSON] знести огорожу з металевої сітки довжиною 16,29 м (лінія пунктів 2 і 3 згідно кадастрового плану), побудовану на її земельній ділянці, яка розташована на території громадської організації «Садівницьке товариство «Арсеналець-5», за адресою: [ADDRESS], усунувши таким чином перешкоду в користуванні її земельною ділянкою; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. 27.07.2017 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. [PERSON] подав до суду заперечення проти позову, відповідно до яких зазначив, що він є єдиним власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] загальною площею 0,081 га (кадастровий номер [NUMBER] ), що підтверджується державним актом на право власності на землю [NUMBER] , який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1416. [PERSON] зазначив, що фактична площа земельної ділянки [PERSON] складає саме 0,08 га, що відповідає земельно-кадастровій документації. Остання помилково вважає, що при цьому до складу земельної ділянки [PERSON] , площею 0,081, була включена належна їй частина земельної ділянки. Як зазначено в запереченнях проти позову, позивачем не надано належних доказів стосовно нібито незаконно вставленої огорожі з металевої сітки довжиною 16,29 м, яка розділяє земельні ділянки сторін. Згідно з кадастровим планом від 2002 року, який виготовлявся за державним актом на землю, координати точок 4-5-6 не змінились, збігаються з точками 4-5-6 на кадастровому плані на земельну ділянку [PERSON] від 2013 року та державним актом на землю. 21.10.2009 Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель у Київській області видано акт № А-2470/96 перевірки дотримання вимог земельного законодавства, яким встановлено, що станом на 21.10.2009 [PERSON] використовує земельну ділянку загальною площею 0.080 га ГО «СТ «Арсеналець-5» по [ADDRESS] та що на даній земельній ділянці в натурі (на місцевості) відсутні межові знаки чим порушено вимоги ст. 55 Закону України «Про землеустрій». Позивача згідно припису № П-2470/96 Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Київській області було зобов`язано усунути виявлені порушення. 11.11.2010 товариством з обмеженою відповідальністю «НВФ «Азимут» (далі - ТОВ «НВФ «Азимут») перенесено в натуру (на місцевість) межі земельної ділянки, а також закріплено межові знаки у відповідності з планом меж та відповідно складено акт про перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки [PERSON] згідно з рішенням Крюківщинської сільської ради від 27.01.2000 року № 4 та Державного акту на земельну ділянку серії [NUMBER] . Підтвердженням незмінності меж між земельними ділянками сторін також є викопіювання з генерального плану ГО «СТ Арсеналець-5» земельної ділянки по [ADDRESS]. 2014 року за заявою [PERSON] ТОВ «НВФ «Азимут» було здійснено винос у натурі її земельної ділянки на підставі даних отриманих з Державного земельного кадастру, про що свідчить лист № 68 ТОВ «НВФ «Азимут груп» до правління ГО «СТ«Арсеналець-5» від 24.11.2016. У даному листі зазначено, що при виконанні цієї роботи виявлено наступне: лінійні розміри, конфігурація ділянки [PERSON] не відповідають тим, що вказані в її правовстановлюючому документі - державному акті на землю. Через це виникли розбіжності, насамперед на межовій лінії з ділянкою відповідача, зокрема було встановлено, що довжина ділянки [PERSON] , яка згідно генерального плану, акту на землю і відповідною земельно-технічною документацією має складати в точках 1-8-7 сумарно 34, 48 м, а де-факто складає 35,84 м. У зв`язку з цим згадана лінія стала заходити на земельну ділянку відповідача. На думку представників ТОВ «НВФ «Азимут груп», такі несумісності виникли через те, що кадастровим реєстратором при внесенні даних до Державного земельного кадастру були введені некоректні дані, які стали причиною виникнення земельного спору, а також не була перевірена сумісність лінійних розмірів і координат на електронних носіях даним, які стали підставою для формування ділянки і правовстановлюючого документу. Відповідач зазначив, що зі сторони позивача не було жодних спроб виправити помилку, допущену у введенні до Державного земельного кадастру, даних стосовно земельної ділянки позивача, а саме щодо розбіжностей в лінійних розмірах і координатах на електронних та паперових носіях. Відповідно до витягу з протоколу №47 від 09.08.2008 комісією Громадської організації «Садівницьке товариство «Арсеналець-5» в складі голови комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та в присутності сторін було здійснено виїзд на місце спірної межі та за допомогою простих пристроїв було встановлено межу та межові знаки. Даною комісією затверджено акт та визначено користування земельними ділянками по встановленим знакам, а також до 24.08.2008 зобов`язано позивача звільнити незаконно займану територію та прибрати майно з цієї ділянки. [PERSON] не було виконано згадане вище рішення комісії ГО «СТ «Арсеналець-5», що засвідчено актом № 54 вищезазначеної громадської організації та встановлено, що позивач станом на 18.07.2009 незаконно займану землю, що належить [PERSON] не звільнила, а межові знаки, встановлені комісією, знищені. Як вбачається із виписки з протоколу №30 засідання правління комісії громадської організації «Садівницьке товариство «Арсеналень-5» від 18.06.2017, правління даної організації вимагає від [PERSON] користуватися її ділянкою у відповідності до розмірів її земельної ділянки, яка зазначена у державному акті на землю, приймаючи до уваги, що межові лінії державних актів на землю між земельною ділянкою відповідача та земельною ділянкою позивача, підтверджено землевпорядною організацією, правлінням ГО «СТ«Арсеналець-5» та Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель у Київській області. Просив відмовити у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у повному обсязі. Крім того, [PERSON] були подані додаткові пояснення по суті спору, відповідно до яких зазначено, що Акт постійної комісії ради з питань законності, правопорядку, депутатської етики, регулювання земельних відносин Крюківщинської сільської ради від 22 жовтня 2016 року, який надано позивачем, є попереднім і у своєму змісті жодних доказів не містить. Він складений у відсутності відповідача, перевірка будь-яких правовстановлюючих документів комісією не здійснювалась і, як зазначено у самому акті, записаний він «зі слів [PERSON] ». 18 листопада 2016 року комісією у розширеному складі із запрошенням юриста, землевпорядника та експерти з будівництва питання розглядалось по суті, у присутності сторін спору. Факт порушення мною межі встановлений не був. Для прийняття остаточного рішення з питання межового спору комісією Крюківщинської сільської ради було вирішено звернутись за висновками до ТОВ «НВФ «Азимут груп», яке здійснювало кадастрову зйомку обох ділянок, а також дочекатись висновків Державної архітектурно-будівельної інспекції, куди звернулась позивач. Після надання комісії Крюківщинської сільської ради висновків ТОВ «НВФ «Азимут груп», Державної архітектурно-будівельної інспекції, приписів Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Київській області, на засіданні даної комісії 4 вересня 2017 року не було виявлено з боку відповідача жодних порушень. Межову лінію, яка кілька разів встановлювалась і відновлювалась до 01.01.2011 комісія визнала дійсною і такою, що може бути зміненою тільки за згодою власника земельної ділянки. Аналогічне рішення було прийнято комісією Громадської організації «Садівницьке товариство «Арсеналець-5» 09.08.2008. До позовної заяви доданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.07.2017 року. У ньому міститься інформація щодо технічної документація із землеустрою ТОВ «НВФ «Геополіс» від 21.10.2013 року. Копій зазначеної документації у позовній заяві немає, натомість міститься інша - результати кадастрової зйомки здійснені ДП «Київський інститут землеустрою» без зазначення дати та будь-яких підтверджень, що вони є додатком до витягу від 19.07.2017. Як зазначив відповідач, первинна земельно-кадастрова документація на ділянку [PERSON] була виготовлена в 2000 році МП «Кадастр», яке здійснювало інвентаризацію всіх земель ГО «СТ «Арсеналець-5». 1999 року позивач погодила межі своєї земельної ділянки з власниками суміжних ділянок: [PERSON] та попереднім власником земельної ділянки відповідача [PERSON] . Зазначений на даному акті підпис [PERSON] підтверджує її згоду на розміри і конфігурацію ділянки, а також відсутність будь-яких заперечень стосовно встановлених меж. 15 вересня 2000 року на підставі цього акта погодження меж позивачу був виданий державний акт на земельну ділянку. [PERSON] не оскаржила встановлені межі ділянки. Жодних змін до правовстановлюючого документ від того часу не вносилось. Як зазначив відповідач, у наданих суду копіях незрозумілого характеру з документації Держгеокадастру конфігурація точок та меж земельної ділянки позивача не відповідають тим, що зазначені у державному акті на право приватної власності на землю [PERSON] від 15 вересня 2000 року, у генеральному плані ГО «СТ«Арсеналець-5». Так, довжина ділянки по лінії 1-8-7 згідно державного акту і генеральному плані ГО «СТ «Арсеналець-5» має бути 34,48 м, а стала 35,84 м і заходить на дорогу загального користування та на земельну ділянку відповідача. Даний факт несумісності лінійних розмірів підтверджується листом № 68 ТОВ «НВФ «Азимут груп» до правління ГО «СТ «Арсеналець-5» від 24.11.2016 та листом Державної інспекції сільського господарства в Київській області № 14-09. Як зазначив відповідач, у даному випадку має місце факт того, що виконавцем кадастрової зйомки для державної реєстрації в електронну базу Держгеокадастру були внесені недостовірні данні про земельну ділянку [PERSON] . Так, у 2013 році для присвоєння кадастрового номера ТОВ НВФ «Геополіс» за заявою [PERSON] у відсутність і без повідомлення сусідів, без акту узгодження меж робить винос у натуру. При цьому, як було виявлено ТОВ «НВФ» Азимут груп» і підтверджено Державною інспекцією сільського господарства у Київській області, у Держгеокадастр для присвоєння кадастрового номера позивачем навмисно були подані недостовірні данні (лінійні розміри і координати ділянки), що не відповідають ні правовстановлюючому документу, ні реально використовуваній площі. Це привело до невідповідності даних у базі Держгеокадастру до правовстановлюючого документу і документації із землеустрою, яка стала підставою для формування ділянки і генплану ГО «СТ «Арсеналець-5 ». При цьому документація із землеустрою в Управління Держгеокадастру в Київській області не передавалась і взагалі відсутня, що підтверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Київській області на моє звернення від 25.04.2016. Як зазначив відповідач, у порушення вимог законодавства встановлення меж земельної ділянки позивача відбувалась: не за документацією, яка стала підставою для формування ділянки і видачі державного акту (не за фактичними розмірами ділянки, яка використовується, без перевірки відповідності лінійних розмірів на правовстановлюючому документі); без повідомлення власника суміжної ділянки про кадастрову зйомку і в його відсутність; без акту узгодження меж; без зазначення того, що у межах ділянки, яку планується зареєструвати, знаходиться частина іншої ділянки; без перевірки сумісності даних на електронних носіях до правовстановлюючого документу; без врахування результатів попередніх кадастрових зйомок і необхідності внесення поправки на зміщення масиву ГО «СТ «Арсеналець-5» у просторі. В подальшому в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено громадську організацію «Садівницьке товариство «Арсеналець-5». 18.10.2017 в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] . 08.11.2017 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було призначено по справі судову земельно-технічну експертизу. 08.12.2017 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було відновлено провадження у справі. 29.01.2018, 20.04.2018 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області матеріали цивільної справи було повернуто для продовження судової земельно-технічної експертизи. 10.12.2018 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було відновлено провадження у справі. 24.01.2019 у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, судовий розгляд справи було продовжено за правилами загального позовного провадження. 31.01.2019 відповідачем була подана заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності за вх. № 3734. [PERSON] була подана зустрічна позовна заява до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ТОВ «НВФ» Геополіс» про визнання незаконною технічну документацію з землеустрою та скасування реєстрації земельної ділянки. Заявлені зустрічні позовні вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] , є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] загальною площею 0,081 га (кадастровий номер [NUMBER] ), що підтверджується державним актом на право власності на землю [NUMBER] . який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4416. Вищевказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою, яка знаходиться на території громадської організації «Садівницьке товариство «Арсеналець» за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю (ІІГКВ № [NUMBER] ) від 15.09.2000. Відповідно до витягу з протоколу №47 від 09.08.2008 комісією громадської організації «Садівницьке товариство «Арсеналець-5» в складі голови комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та в присутності сторін було здійснено виїзд на місце спірної межі та за допомогою простих пристроїв було встановлено межу та межові знаки. Даною комісією затверджено акт та визначено користування земельними ділянками по встановленим знакам, а також до 24.08.2008 зобов`язано позивача звільнити незаконно займану територію та прибрати майно з цієї ділянки. [PERSON] не було виконано згадане вище рішення комісії ГО «СТ «Арсеналець-5», що засвідчено актом № 54 вищезазначеної громадської організації та встановлено, що позивач станом на 18.07.2009 незаконно займану землю, що належить [PERSON] не звільнила, а межові знаки, встановлені комісією, знищені. Так, 21 жовтня 2013 року ТОВ «НВФ» Геополіс» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). На підставі даної технічної документації Управлінням Держземагенства у Києво- Святошинському районі було зареєстровану земельну ділянку, належну відповідачу за первісним позовом, про що видано відповідний Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. На підтвердження заявлених зустрічних позовних вимог було надано копію листа Правління ГО «СТ «Арсеналець-5» від 24.11.2016 № 68. Так, зі змісту даного листа вбачається, що у 2010 році ТОВ НВФ «Азимут» в повній відповідності з вимогами законодавства, в присутності [PERSON] , голови правління ГО «СТ «Арсеналець-5» і землевпорядника сільради Кравченко, здійснило винос в натурі ділянки по [ADDRESS] (власник [PERSON] ) і встановила межові знаки. Так, в результаті була встановлена межова лінія (з ділянкою по [ADDRESS] власниця [PERSON] ), повністю зійшлися з попередніми замірами, проведеними МП Кадастр, даними земельного кадастру і правовстановлюючого документа - акта на землю і генерального плану ГО СТ «Арсеналець». Результати замірів [PERSON] не оспорила. Крім того, в листі зазначено, що у 2014 році за заявкою [PERSON] , МВФ «Азимут груп» здійснило винос в натурі на підставі даних, отриманих з бази Держземагенства. При виконанні, цієї роботи виявилося наступне: лінійні розміри, конфігурація ділянки [PERSON] не відповідають тим, що вказані в її правовстановлюючому документі - акті на землю; весь масив ділянок ГО «СТ «Арсеналець» зміщений у просторі на 50-80 см, що вимагало ведення відповідної поправки (при виносі в натурі ділянки [PERSON] поправка була зроблена, а ділянка [PERSON] , зроблена не була). Також, зазначено, що із-за вищевикладеного виникли певні розбіжності, насамперед на межовій лінії з ділянкою по [ADDRESS] . Так, наприклад, довжина ділянки [PERSON] , яка згідно генерального плану, Акту на землю і відповідною земельно-кадастровій документацією має становити в точках 1-9-7 сумарно 34,48 м, стала 35.48 м. Із за цього згадана лінія стала заходити на дорогу і на ділянку [PERSON] . Такі несумісності виникли із-за того, що виконавцем документації для присвоєння кадастрового номеру всупереч інструкції ..., ненавмисно чи навмисно: не була перевірена сумісність лінійних розмірів для формування ділянки і правовстановлюючому документу. Як зазначив позивач за зустрічним позовом, під час розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 21 жовтня 2013 року були допущені помилки та в результаті земельна ділянка відповідача за первісним позовом, як об`єкт цивільних прав, була невірно сформована. Для реєстрації були надані дані, в яких лінійні розміри і конфігурація ділянки (в тому числі і координати) виявились несумісними з державним актом. Так, відповідно до даних державного Акту на право приватної власності на землю периметр земельної ділянки, яка належить відповідачу складає 111,88 м. а відповідно до кадастрового плану, периметр земельної ділянки [PERSON] складає 112,81 м, що на 93 см більше. З урахуванням цього, площа земельної ділянки [PERSON] не може складати 0,0800 га, так як зі збільшенням периметру земельної ділянки збільшилася площа. На думку [PERSON] , земельна ділянка [PERSON] була сформована з порушенням чинного законодавства, зокрема до Державного земельного кадастру були внесені дані про земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] , які не відповідають дійсності. Так, площа земельної ділянки та її межі не відповідають площі та межах, які визначені у Державному акті на право приватної власності па землю ( [NUMBER] ) від 15.09.2000. Така невідповідність стала наслідком внесення до ДЗК держаним реєстратором некоректних даних, які містилися в технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ «НВФ» Геополіс» від 21 жовтня 2013 року. Позивач за зустрічним позовом просив суд визнати незаконною технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (па місцевості), розроблену ТОВ «НВФ» Геополіс» від 21 жовтня 2013 року щодо земельної ділянки, яка знаходиться на території Громадської організації «Садівницьке товариство «Арсеналець» за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,080 га, кадастровий номер [NUMBER] та належить [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться на території Громадської організації «Садівницьке товариство «Арсеналець» за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,080 га, кадастровий номер [NUMBER] та належить [PERSON] ; стягнути з відповідача понесені судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу. 04.02.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було прийнято до провадження вищезазначений зустрічний позов [PERSON] та об`єднано останній в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа ГО «Садівницьке товариство «Арсеналець-5» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 14.02.2019 [PERSON] подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що оскільки [PERSON] ставить питання про законність реєстрації за нею земельної ділянки, то таке справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Крім того, як зазначено у відзиві на зустрічну позовну заяву, в обґрунтування позовних вимог, щодо визнання незаконною технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблену ТОВ «НВФ» Геополіс» від 21.10.2013 року, щодо земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] , позивач посилається на акт № А-2470/96 та припис Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель за № 2470/96 від 21.10.2009 року, щодо усунення виявлений порушень (відсутності межових знаків на земельній ділянці відповідача), а також на акт № 54 від 18.07.2009 ГО «Садівницьке товариство «Арсеналець-5» про відсутність межових знаків. Вказані документи є не належними та не допустимими доказами, оскільки одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Так, під час перевірки службовими особами Держземінспекції, під час якої був складений акт за № А-2470/96 (перевірки дотримання вимог земельного законодавства), була відсутня [PERSON] , що підтверджується відсутністю її підпису на даному акті. Крім цього, припис за № 2470/96 від 21.10.2009 року не був вручений відповідачу та не був відправлений поштою на її адрес, що позбавило її можливості оскаржити в судовому порядку і відновити порушені права. Під час проведення загальних зборів ГО «Садівницьке товариство «Арсеналець-5», яке відбулося в серпні 2008 року (протокол № 47), на підставі якого був складений акт № 54 від 18.07.2009 року, [PERSON] була відсутня. Також, відповідач зазначила про пропущення строку позовної давності, оскільки обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на документи, службових осіб Держземінспекції та уповноважених осіб ГО «Садівницькетовариство «Арсеналець-5», які датовані в період 2008-2009 роках, а тому саме в цей період йому було відомо про можливе порушення його цивільних прав як власника земельної ділянки. Просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви в повному обсязі. 25.02.2019 [PERSON] подала до суду заяву за вх. № 7292 про збільшення первісних позовних вимог, відповідно до якої крім заявлених позовних вимог просила суд зобов`язати [PERSON] перенести паркан з буту, зведеного ним по [ADDRESS] відносно меж земельних ділянок із суміжним землекористувачем - [PERSON] по [ADDRESS] , в бік земельної ділянки [PERSON] на відстань зміщення, згідно дослідницької частини судової земельно-технічної експертизи № 22962/17-41/9538/18-41 від 06.11.2018. 28.02.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було задоволено заяву про забезпечення доказів. 11.04.2019 підготовче судове засідання було відкладено. 16.04.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 28.05.2019 судове засідання було відкладено для виклику в судове засідання експерта. 15.07.2019 в судовому засіданні був допитаний експерт [PERSON] , який повністю підтримав власний висновок за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 06.11.2018. Позивач за первісним позовом та її представник просили суд задовольнити первісну позовну заяву та відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Відповідач за первісним позовом та його представник просили суд задовольнити зустрічний позов, відмовити у задоволенні первісної позовної заяви. Суд, вислухавши думку учасників процесу, пояснення свідка та експерта, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення первісної позовної заяви та відмовити у задоволенні зустрічного позову з огляду на наступне. Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ( [NUMBER] ) від 15.09.2000 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,080 га, яка розташована на території громадської організації «Садівницьке товариство «Арсеналець-5» (ЄДРПОУ 24892457), за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є власником суміжної до позивача за первісним позовом земельної ділянки за адресою [ADDRESS] загальною площею 0,081 га (кадастровий номер [NUMBER] ), що підтверджується державним актом на право власності на землю [NUMBER] , який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1416. Дані обставини підтверджені копіями правовстановлюючих документів не оспорюються сторонами у справі. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 91 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, а також дотримуватися правил добросусідства. За приписами ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 судам роз`яснено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Звертаючись до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, [PERSON] зазначила, що [PERSON] встановив огорожу з металевої сітки та паркан з буту, що виходять за межі його земельної ділянки на відстань до 0,80 м в сторону її земельної ділянки. Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 22962/17-41/9538/18-41 від 06.11.2018, повідомленого про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, встановлено наступне: огорожа з металевої сітки, що фактично складається з двох частин - від точки А до точки Б, загальною довжиною 3,60 м та від точки В до точки Г, загальною довжиною 7,36 м, які на Мал. 2 в Дослідницькій частині висновку зображено лініями синього кольору, розташована в межах земельної ділянки [PERSON] , площею 0,0800 га, кадастровий номер [NUMBER] (згідно каталогу координат меж земельної ділянки [PERSON] , що був наданий листом головного управління Держгеокадастру у Київській області № 191/0-0.19-24/154-18 від 24.01.2018). Фактичне розташування паркану з буту, зведеного [PERSON] по [ADDRESS] відносно меж земельних ділянок із суміжним землекористувачем - [PERSON] по [ADDRESS] не відповідає технічним документаціям із землеустрою та землекористування, а саме - каталогу координат меж земельної ділянки [PERSON] , що був наданий листом головного управління Держгеокадастру у Київській області №191/0-0.19-24/154-18 від 24.01.2018 та каталогу координат меж земельної ділянки [PERSON] , як складової частини кадастрового плану земельної ділянки, виготовленого МП «Кадастр» в 2002 році, оскільки: нижня частина паркану - огорожа з бетонних тумб або малих архітектурних форм «квітник вісімка» розташована в межах земельної ділянки [PERSON] , площею 0,0800 га, кадастровий номер [NUMBER] ; верхня частина паркану - габіон частково розташована в межах земельної ділянки [PERSON] , площею 0,0800 га, кадастровий номер [NUMBER] . На Мал. 3 в Дослідницькій частині висновку відстані розташування нижньої частини підпірної стіни - огорожі з бетонних тумб або малих архітектурних форм «квітник вісімка» відносно суміжної межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] складають від 0,48 м до 0,78 м, відповідні проміри вказані стрілками та цифрами чорного кольору. На Мал. З в Дослідницькій частині висновку, відстані розташування верхньої частини підпірної стіни - габіону відносно суміжної межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] складають від 0,06 м до 0,20 м, відповідні проміри вказані стрілками та цифрами зеленого кольору. Враховуючи вищевикладені результати дослідження, для усунення невідповідностей щодо фактичного розташування паркану з буту межам, визначеними відповідною технічною документацією, необхідно зазначений паркан з буту перенести в бік земельної ділянки [PERSON] на відстань зміщення, зазначені в Дослідницькій частині висновку. Відповідно до статей 102 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив правильність та законність власного експертного висновку. Судом встановлено, що зазначений висновок експертизи є обґрунтованим, повним, сумніву не викликає, тому суд приймає даний висновок як належний і допустимий доказ по справі. Посилання представника відповідача за первісним позовом на акти Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Київській області, витяги з протоколів громадської організації «Садівницьке товариство «Арсеналець-5» про відсутність межових знаків, невідповідність земельно-технічної документації жодним чином не спростовують висновки експерта, не є належними та допустимими доказами відсутності огорожі та паркану з буту відповідача за первісним позовом на земельній ділянці позивача. Суд також не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності на підставі заяви [PERSON] , оскільки порушенням меж земельної ділянки є триваючим порушенням, а тому звернення до суду з даним позовом для захисту порушеного права можливе на протязі всього часу існування даного порушення права. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] встановив огорожу з металевої сітки та паркан з буту, що виходять за межі його земельної ділянки на земельну ділянку [PERSON] , а тому наявні підстави для задоволення первісного позову. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. Стосовно зустрічного позову [PERSON] про визнання незаконною технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки необхідно зазначити наступне. Також згідно положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. А тому, виходячи з вказаних вимог, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміється закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. З аналізу нормативно-правових актів України, зокрема норм ЗК України та ЦК України, чітко вбачається відсутність такого способу захисту прав, свобод, інтересів, як визнання незаконною технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки. Виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку - це відносини, що виникають між замовником та розробником такої документації, вона фіксує проведені роботи та встановлення порушень при її виготовленні може оцінюватись судом відповідно до вимог ЦПК України лише при оспорюванні правовстановлюючого документу, який був виданий на підставі такої документації. Визначення поняття «технічна документація із землеустрою» вказано в ст. 1 Закону України «Про землеустрій», а саме технічною документація із землеустрою є сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування. Як окремі матеріали, що включаються до технічної документації так вона в цілому не є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (юридичним фактом) в розумінні ст. 11 ЦК України. За своєю правовою природою технічна документація є юридичною умовою, яка передує настанню юридичного факту, в даному випадку видачі Державного акта про право приватної власності на землю. З позовом щодо оспорювання правовстановлюючого документа [PERSON] не звертався. Отже, за наведених обставин спосіб захисту, обраний позивачем є неналежним, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні заявленої позовної вимоги. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» серед іншого, державній реєстрації прав підлягає право власності. Враховуючи не з`явлення позивачем за зустрічним позовом підстав для оспорення, невизнання, скасування права власності [PERSON] на земельну ділянку яка знаходиться на території Громадської організації «Садівницьке товариство «Арсеналець» за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,080 га, кадастровий номер [NUMBER] , суд не знаходить підстав для скасування державної реєстрації на неї. Суд, розглянувши клопотання [PERSON] про застосування наслідків позовної давності, викладене в відзиву на позовну заяву вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. ч. 4, 5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до вимог закону суд має розглянути спір по суті та у разі, коли на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропуск позовної давності. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд прийшов до висновку, про відмову у задоволенні позову [PERSON] по суті заявлених вимог у зв`язку із його недоведеністю, він не застосовує наслідків пропуску строку позовної давності до виниклих між сторонами правовідносин за вищенаведених обставин. Щодо інших тверджень сторін, показань свідка, письмових доказів, суд зазначає, що вони, були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі та задоволенні первісного позову. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16, 256, 267, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 91, 152 Земельного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 1 Закону України «Про землеустрій», п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5,

Outcome: approved