Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Позивач не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, коштів на утримання не вистачає, відповідач працює, тому вважає що він має змогу надавати допомогу на утримання дитини. Просить стягнути на свою користь з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно з урахуванням індексу інфляції, до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити посилаючись на вказані обставини. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги в частині розміру аліментів не визнали, відповідач згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частині свого заробітку щомісячно, оскільки він офіційно працевлаштований, має стабільний дохід. Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, укладений 17 серпня 2012 року Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 536 (а.с. 7). Від шлюбу подружжя мають одну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6), яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Позивач не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну допомогу, коштів на утримання та забезпечення малолітньої дитини не вистачає. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу дитині не надає, працює водієм в ПП [PERSON], отримує щомісячний стабільний дохід, стягнень за виконавчими листами на користь третіх осіб не має. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, позов позивача ґрунтується на вимогах ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до якого, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Проти такої законодавчої позиції позивачки не заперечує відповідач, проте не згоден з розміром аліментів. Виходячи з об`єктивних даних, досліджених судом, позиція відповідача заслуговує на увагу, виходячи з наступного. При вирішенні позову в частині розміру аліментів, суд, у відповідності з вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує наступне. У відповідності до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Таким чином, відповідач офіційно працює, дохід отримує регулярно, заробіток його не мінливий , тому позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі задоволенню не підлягають. Таким чином, дослідивши та перевіривши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, враховуючи той факт, що відповідач працевлаштований, має стабільний дохід щомісячно, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, до її повноліття. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача судові витрати по справі у дохід держави.

Outcome: partial