Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

У липні 2016 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просили зобов'язати останню припинити дії щодо використання квартири [ADDRESS], під розташування так званого «хостелу» та привести вказану квартиру у стан придатний для постійного проживання однієї сім'ї різного чисельного складу або однієї людини. Позов мотивований тим, що до Печерської районної державної адміністрації постійно звертаються мешканці багатоквартирних будинків із скаргами на влаштування в квартирах так званих «хостелів». В судове засідання представники позивачів не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, до суду подали спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином. У відповідності до норм частини 1, 2 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Разом з тим, судова кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату за закінченням встановленого строку зберігання, що відповідно до частини 2 статті 131 ЦПК України, суд вважає доставленою. Згідно з частиною 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Звертаючись до суду з позовом, позивачі просили зобов'язати відповідачів припинити дії щодо використання квартири не за призначенням, а саме під розташування «хостелу» та зобов'язати останніх привести квартиру у стан, придатний для постійного проживання однієї сім'ї різного чисельного складу або однієї людини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частинами 1, 2 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно з п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Покладення обов'язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб'єктивного права. Відновлення становища, яке існувало до порушення як спосіб захисту цивільного права та інтересу застосовується у тому разі, якщо покладення обов'язку на особу, яка його порушила, припинити дії не відновлює повністю суб'єктивне право, а цього можна досягти вчиненням інших, передбачених законом, заходів. Відповідно до п. 4.16 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» районні в місті Києві державні адміністрації забезпечують захист майнових та немайнових прав територіальної громади м. Києва. Відповідно до п. 10 Додатку 4 до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 31 січня 2011 № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» до повноважень районних в місті Києві державних адміністрацій відноситься облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Разом з тим, наявність функцій контролю за використанням житлового фонду не може реалізовуватися у спосіб покладання на особу за результатами розгляду цивільного позову суб'єкта владних повноважень обов'язку припинити нецільове використання власності. Позивачі не довели порушення відповідачем майнових та немайнових прав територіальної громади. Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» посилалися на те, що використання відповідачем квартири під «хостел» для проживання інших осіб порушує права інших мешканців житлового будинку. Жодних документів щодо порушених відповідачем прав позивачів до суду надано не було. Документів на підтвердження повноважень позивачів діяти в інтересах інших осіб до суду також надано не було. Тобто, повноважень звернення до суду в інтересах інших осіб позивачі не мають. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Отже, розміщення в квартирі місць для проживання інших осіб не свідчить про використання квартири не за призначенням. В ході судового розгляду не було встановлено обставин, які б вказували на порушення, не визнання або оспорення відповідачем права, свободи чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення позивачів до суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» з мотивів наведених в позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed