Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею право вимоги до відповідача за договором безпроцентної позики від 19.11.2011 року та стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 19.02.2011 року у сумі 233162,60 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 16596,07 грн., проценти за користування грошовими коштами у сумі 37919,27 грн. та інфляційні витрати в сумі 32190 грн. 52 коп. Також просила стягнути з відповідача судові витрати, які вона понесла у зв'язку зі зверненням до суду та розглядом справи. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що 19.10.2011 року між її чоловіком [PERSON] та відповідачем по справі було укладено Договір безпроцентної позики, на умовах якого [PERSON] передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 20000 дол. США, а позичальник зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у строк до 25 лютого 2012 року. В термін, передбачений пунктом угоди, грошові кошти не були повернуті [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер. Вказувала, оскільки вона є єдиним спадкоємцем [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, то просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог, вказувала на обставини, які були викладені у позові. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11.07.2014 року в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала, в обґрунтуваннях надала пояснення щодо обставин справи, які є аналогічними викладеним у позові, просила суд винести рішення на користь позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи (а.с.26), причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики, на умовах якого [PERSON] передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 20000 дол. США, а позичальник зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у строк до 25 лютого 2012 року Відповідно до п. 3.2 Договору позики, у підтвердження передачі позичальнику грошової суми, вказаної у п.1.1 договору, складається розписка, яка підписується позичальником у присутності свідків. Як вбачається з матеріалів справи 19.10.2011 року відповідачем по справі була підписана розписка про отримання ним від [PERSON] 20000 доларів США. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. [INFO] року позикодавець [PERSON] помер про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Як вбачається з листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] єдиною спадкоємицею [PERSON] є його дружина [PERSON], позивач по справі (а.с.11). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Відповідно до ч. 1 ст. 1230 ЦК України, до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті особи, якій були заподіяні збитки в результаті невиконання договору, до складу спадщини входить право на відшкодування як реальних збитків, так і упущеної вигоди ( статті 22 ЦК України). До спадкоємців переходить і право вибору способу відшкодування. В порушення умов Договору позики та взятих на себе зобов'язань, відповідач у зазначений строк отримані грошові кошти позивачу не повернув, зворотного відповідач по справі суду не довів. Як зазначив представник позивача, [PERSON] зверталась до [PERSON] про повернення коштів за договором позики, однак, [PERSON] гроші не повертає, переговорів з позивачем уникає, тобто свої зобов'язання за договором позики виконувати не бажає. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає другій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки відповідач в односторонньому порядку порушив умови Договору, суд вважає за необхідне стягнути з нього суму боргу у повному обсязі (отримані грошові кошти), відповідно до умов Договору та вимог ЦК України. У зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу за договором безпроцентної позики від 19.10.2011 року знайшли своє підтвердження, а тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо валюти виконання зобов'язання, то це обґрунтовується наступним. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Тому суд,

Outcome: partial