Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

У липні 2015 року позивач Ладижинське міське комунальне підприємство «Добробут» звернулося до суду із позовом про стягнення солідарно із відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. В своїх вимогах позивач посилається на те, що Ладижинським міським комунальним підприємством «Добробут» відповідачам у відповідності до постанови КМУ № 560 від 12 липня 2005 року, № 629 від 20 травня 2009 року та №869 від 01 червня 2011 року надаються послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також послуги з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення згідно Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21 липня 2015 року, за які має вноситись плата у відповідності до затверджених (погоджених) рішенням органу місцевого самоврядування тарифів. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [NUMBER] житлового будинку [ADDRESS], однак належним чином не сплачують надані їм позивачем комунальні послуги, у зв'язку з чим за період з січня 2010 року по лютий 2015 року утворилась заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги у розмірі 15483 грн 93 коп. Представник позивача Ладижинського міського комунального підприємства «Добробут» Джулай В.Г. в судове засідання не з'явився, письмово позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути у його відсутність. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи у їх відсутності до суду не направили. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: квартира [NUMBER], житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується довідкою комунального підприємства «Добробут» від 07 листопад 2014 року № 181 та довідками про реєстрацію місця проживання (перебування) від 13 липня 2015 року Ладижинського МС УДМС (а.с.3,16,17,18). Ладижинське міське комунальне підприємство «Добробут» виконувало покладені на нього обов'язки щодо надання житлово-комунальних послуг. Проте, відповідачі взяті на себе зобов'язання щодо сплати за отримані житлово-комунальні послуги належним чином не виконували, у зв'язку з чим, у них перед позивачем утворилась заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги за період з січня 2010 року по лютий 2015 року у розмірі 15483 грн 93 коп., що стверджується розрахунком заборгованості за спожиті комунальні послуги та квартирну плату Ладижинського міського комунального підприємства «Добробут» з помісячним розрахунком (а.с. 2). В порядку ст.ст. 95,96 ЦПК України позивач звертався до Ладижинського міського суду Вінницької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржників заборгованості в сумі 15483 грн 93 коп., яка утворилась за період з січня 2010 року по лютий 2015 року, проте ухвалою суду від 24 квітня 2015 року у прийнятті заяви відмовлено. (а.с.10) Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Аналіз даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що між Ладижинським міським комунальним підприємством «Добробут» та [PERSON], який є власником квартири укладався договір про надання житлово-комунальних послуг. Статті 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України, ч. 1 п. 30 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати надані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Оскільки, відповідачі користуються послугами Ладижинського міського комунального підприємства «Добробут», зареєстровані та проживають за вказаною вище адресою, своєчасно не проводять розрахунки по квартплаті та комунальним послугам, допустивши заборгованість в сумі 15483 грн 93 коп., у добровільному порядку їх не сплачують, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг в сумі 15483 грн 93 коп. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст. 526 ЦК України, ст.ст. 66, 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved