Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

У квітні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, де третя особа [PERSON] , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява мотивована тим, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм чинного закону, оскільки відповідач навмисно не повідомив нотаріуса, а останній не перевірив, існування спору між сторонами щодо суми заборгованості. Так, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2007 відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у стягненні зі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис 9577 вчинений 06 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.24). Протокольною ухвалою суду від 14 травня 2019 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено АТ КБ «Приватбанк» (а.с.26). Ухвалою від 24 червня 2019 року закрито підготовче судове засідання. 10 липня 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Позивач у судове засідання не з`явився, згідно його заяви просить розгляд справи проводити без його участі, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи сповіщені належним чином, до суду надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Крім того, зазначено проте, що нотаріус у даних правовідносинах не може виступати як відповідач, а може бути залучений лише третьою особою. Третя особа [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити, пояснивши, що Банк ввів в оману нотаріуса, не зазначивши про існування рішення суду, яким відмовлено АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову. Крім того, Банком не було надано нотаріусу виписку з рахунку боржника, а розрахунок заборгованості наданий Банком не є належним документом для вчинення виконавчого напису. Також, за кредитним договором боргу не існує, що підтверджується рішеннями судів. Суд, вислухавши третю особу, вивчивши відзиви на позов, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі №9577, яким стягнено з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», борг за кредитним договором №dn/579 від 26.12.2007 в розмірі 2 954 665 грн. з урахуванням: залишку заборгованості за кредитом у розмірі 24 552,32 доларів США, залишку заборгованості за відсотками у розмірі 45 147,38 доларів США, пені в розмірі 43 903, 26 доларів США. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Здійснення виконавчого напису нотаріусом на час виникнення спірних правовідносин регулювалося ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (з послідуючими змінами та доповненнями). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат». Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, яка така, що визначена імперативною нормою закону - стаття 88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 травня 2015 року в справі № 6-158цс15). Водночас, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 05 липня 2017 року в справі № 6- 887 цс17). Розглядаючи справу, суд враховує, що представником ПАТ КБ «Приватбанк» не було повідомлено приватного нотаріуса, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року залишено без змін, у позовних вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.12.2007 №dn/579 відмовлено. При цьому судом зазначено, що належними та допустимими доказами сума заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» не доведена. Крім того, рішенням суду встановлено, що відповідно до виписки з кредитного рахунку № [NUMBER] [PERSON] з 21.02.2008 по 25.07.2016 погашення по тілу кредиту відбулося в розмірі 41656,67 доларів США. Заборгованість за виконавчим написом стягнута за період з 26.12.2007 по 12.09.2017. За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку наявний спір щодо суми заборгованості, що не може свідчити про безспірність вимог для вчинення виконавчого напису. Крім того, зазначеними рішеннями суддів встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2010 року стягнено зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором від 26.12.2007 №dn/579 сума заборгованості в розмірі 48592,12 доларів США. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що доказів безспірності суми заборгованості за кредитним договором №dn/579 від 26.12.2007, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису надано не було, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вимоги щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлено, а отже судові витрати розподілу не підлягають та відносяться на позивача.

Outcome: approved