Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

У липні 2017р. ПАТ КБ «ПриватБанк»\~ звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що 25.10.2016 року\~ між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Генеральна угода). За цією угодою відповідач отримала строковий кредит у розмірі 39812,76 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку\~ зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку:\~ починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості\~ за кредитом.\~ Відповідач\~ підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами банку складає\~ між ним та банком кредитний договір. В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує,\~\~внаслідок чого станом на 06.04.2017р.\~має заборгованість у сумі 52454,42 грн., яка складається з\~ заборгованості за кредитом 39812,77 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 4352,85 грн., заборгованості за пенею та комісією \~ 6370,04 грн., 1918,76 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Позивач, посилаючись на ст.ст. 526,527,530,1050,1054 ЦК України просив стягнути вказану\~ заборгованість з відповідача, а також стягнути судові витрати. 28.09.2017 року судом було ухвалено заочне рішення у цій справі про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Ухвалою суду від 03.09.2018 року заочне рішення було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги банку підтримав повністю, просив їх задовольнити. У сьогоднішнє судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином ( а.с.217). Причини неявки суду не повідомив. Однак в матеріалах справи наявна заява представника позивач [PERSON], яким була підписана і позовна заява, про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.38). За таких підстав, суд розглядає справу за відсутності представника позивача, за наявними у справі доказами. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечує. 04.09.2018р. направила відзив на позов (а.с.107-109). В обґрунтування заперечень проти позову вказує на те, що позивач не довів належними і допустимими доказами отримання особисто нею 25.10.2016 року кредиту у розмірі 39812,77 грн. і платіжної картки. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що дійсно у 2010 році вона отримала в Приватбанку кредитну картку, якою користувалася. За цим кредитом у неї виник борг. Банк запропонував оформити реструктуризацію боргу. Вона дійсно 26.12.2016 року підписала Генеральну угоду. У день її підписання вона внесла в касу банку готівкові кошти у розмірі 3000,00 грн. Але банк ані грошових коштів у сумі 39812,77 грн., ані платіжної картки із встановленим кредитним лімітом у вказаній сумі їй не видавав. Тобто, вона їх фактично не отримувала, ними не користувалася. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в обґрунтування заперечень проти позову банку також вказує на те, що відповідно до 1.1.3 Розділу 1 «Реструктуризація заборгованості» банк надав позичальнику строк на погашення заборгованості за Договором 1 до 31.10.2019 року. [PERSON] внесла на погашення заборгованості за кредитом у цей же день суму в 3000 грн. готівкою в касу банку. Ця Генеральна угода в частині Розділу 1 «Реструктуризація заборгованості» діє протягом строку дії Договору 1 (п.1.7). Згідно із п.2.1. Генеральної угоди від 25.10.2016 року передбачено, що банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 39812,77 грн. на строк 36 місяців з 25.10.2016р. по 31.10.2019р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі потреби в сумі 39812,77 грн. в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Однак банк платіжної картки із встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 39812,7 грн. [PERSON] не видавав, грошові кошти в цій сумі відповідач не отримувала, ними не користувалася. Доказів протилежного позивачем не надано. Позивач зверталася неодноразово до банку з заявою про надання їй інформації щодо здійсненої операції з переказу Р2Р на суму 39812,77 грн., однак жодної інформації банк так і не надав. Ухвалу суду від 26.12.2018 року в частині надання відповіді на запит [PERSON] банк також не виконав. Ухвалою суду від 26.12.2019 року (а.с.162-163) позивача зобовязано надати суду письмові докази: детальний розрахунок пені, комісії, штрафу за договором від 25.10.2016р., відповідь на запит [PERSON] від 02.11.2018р. Ухвалу суду банк не виконав, у звязку з чим 25.02.2019р. на позивача накладено штраф (а.с.215-216). Проте ухвала суду від 26.12.2019 року так і не була виконана позивачем. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що 25.10.2016 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до Розділу 2 якої відповідач отримав кредит у розмірі 39812,77 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 36 місяців (а. с.6). Згідно наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за кредитним договором від 25.10.2016 року у відповідача станом на 06.04.2017 року рахується борг на загальну суму 52454,42 грн., з яких: заборгованість за кредитом 39812,77 грн, заборгованість за процентами 4352,85 грн., комісія 6370,04 грн., штраф 1918,76 грн. Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до укладеної між сторонами Генеральної угоди від 13.10.2015 року (а.с.6) сторони по справі домовилися про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором від 15.03.2011 року - Договір 1. Реструктуризація це зміна істотних умов за попереднім договором з метою помякшення вимог до боржника у звязку з фінансовими труднощами боржника та необхідністю створення сприятливих умов для виконання ним зобовязань за активом (зокрема: зміна процентної ставки; часткове прощення боргу; зміна графіка погашення боргу (строків і сум погашення основного боргу, сплати процентів/комісій); зміна розміру комісії) шляхом укладання додаткової угоди з боржником (Постанова Правління НБУ від 30.06.2016 №351 «Про затвердження Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями»). Відповідно Розділу 1 «Реструктуризація заборгованості» банк надав позичальнику строк на погашення заборгованості у сумі 42812,77 грн. за Договором 1 (договір SAMDN54000042283781 від 15.05.2011 року) до 31.10.2019 року. Підписання даної Генеральної угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості боржника. Ця Генеральна угода в частині Розділу 1 «Реструктуризація заборгованості» діє протягом строку дії Договору 1 (п.1.7). Згідно п.2.1 Розділу 2 Генеральної угоди «Приєднання до Умов і правил надання банківських послуг» банк надає позичальнику терміновий кредит у розмірі 39812,77 грн. на строк 36 місяців з 25.10.2016р. по 31.10.2019р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів у розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості\~\~за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1561,97 грн. Згідно з п.2.2. Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день по зобов'язанням термін яких не настав, сторони погодили, що термін повернення кредиту враховується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1918,76 грн. Відповідно до п.2.3 Генеральної угоди для надання послуг банк видає позичальнику платіжну карточку відповідно до умов п.2.1 Генеральної угоди.\~ Однак позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано суду доказів того, що відповідач отримав платіжну картку (номер картки, дата видачі, строк дії) із встановленим на ній кредитним лімітом у сумі 39812,77 грн. Посилання позивача у письмових запереченнях на те, що з моменту підписання Генеральної угоди, кредитний договір від 15.03.2011 року втратив чинність і надалі діяла Генеральна угода, тобто кошти у сумі 39812,77 грн. є заборгованістю за Договором 1 від 15.03.2011 року, жодними належними і допустимими доказами не підтверджуються і взагалі суперечать п. п. 1.6, 1.7 Генеральної угоди. Згідно із умовами п.2.1 Генеральної угоди від 25.10.2016 року позивач надав відповідачу кредит в сумі 39812,77 грн. цим же пунктом встановлено проценти за користування кредитом в розмірі 2% за місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, з матеріалів справи, вбачається, що між сторонами були погоджені істотні умови кредитного договору, а саме розмір кредиту, умови його повернення, а також те, що відсотки нараховуються за умови користування кредитом та отримання платіжної картки. Із банківської виписки по рахунку (а.с.172-173), яка знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що в банку був відкритий рахунок [PERSON] з кредитним лімітом 39812,77 грн. і проведено операцію «перевід коштів. Платник [PERSON], дебетна частина Р2Р переводу» на суму 39812,77 грн., залишок після операції - 39812,77 грн. Тобто, сума коштів на рахунку є сталою, коштами відповідач не користувався. Також, з вищезазначеної виписки вбачається, що жодних кредитних коштів відповідачем не було використано. Проте позивачем нараховуються відсотки за користування цими коштами і штрафи. Встановлені обставини також спростовують твердження позивача, що за рахунок вказаних коштів фактично здійснено погашення кредиту за Договором 1 від 15.03.2011р. Відповідно до ч.2\~ст. 549 ЦК України\~штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобовязання. Пунктом 2.5. Генеральної угоди було визначено, що кредит, проценти, тощо повертаються відповідно до умов самої Генеральної угоди та Умов та правил надання банківських послуг, встановленим банком. Пунктом 2.11 Генеральної угоди та п.п.1.1.3.1.6, 2.1.1.12.9 Умов та правил передбачене договірне списання коштів з будь-яких рахунків відповідача, без його згоди про таке. Вищезазначене означає, що за умови невиконання ним своїх зобовязань, банк в будь-який момент міг списувати з рахунку відповідача необхідні до сплати кошти проценти за користування (в даному випадку це не користування) кредитом. Позивач цього не зробив, а навпаки нарахував відповідачеві проценти та штрафні санкції, чим штучно збільшив відповідальність відповідача та суму заборгованості. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що позивачем не подано належних та допустимих доказів того, що відповідач отримав у позивача кредитну картку із встановленим на ній кредитним лімітом, користувався наданими йому, відповідно до п.2.1 Генеральної угоди, кредитними коштами, допустив порушення умов укладеної між сторонами Генеральної угоди від 25.10.2016 року, а тому в задоволенні позовних вимог Приватбанку необхідно відмовити.

Outcome: dismissed