Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 14 травня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №\~133. В обґрунтування позову зазначав, що 14 травня 2005 року він та [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем у них не склалося у звязку з різними поглядами на сімейне життя, права і обовязки подружжя, ведення спільного господарства. Із травня 2018 року подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Примирення та подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим. Спору щодо поділу спільного майна, набутого ними за час шлюбу, не має. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він підтримує, просив суд строк для примирення подружжя не надавати, розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON]В у судове засідання теж не зявилася, подала до суду відзив на позов, у якому зазначала, що позов вона визнає, просила суд строк для примирення не надавати, позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 14 травня 2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №\~133. Від шлюбу вони мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з матірю. Судом встановлено, що з травня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідач позов визнала. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved