Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

У липні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг», треті особи: Кабінет Міністрів України, Міністерство розвитку громад та територій України про визнання трудового договору розірваним та стягнення заробітної плати і моральної шкоди. Ухвалою судді від 25.07.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був призначений з 03.02.2017 року на посаду директора департаменту інвестиційної діяльності Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг» з посадовим окладом згідно штатного розпису, відповідно до наказу від 01.02.2017 №02-к/тр. 04.05.2018 року відповідно до наказу від 03.05.2018 №13-к/тр звільнено в.о. голови правління Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг» та станом на 28.09.2018 засновником компанії не було обрано голову та членів правління компанії. Тобто, фактично з 05.05.2018 по 28.09.2018 в Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг» відсутні посадова особа, яка має право приймати на роботу та звільняти працівників компанії. У вересні 2018 року у позивача виникла нагальна необхідність змінити місце проживання, у зв`язку з чим позивачем 24.09.2018 було надіслано до Кабінету Міністрів України, як до засновника відповідача, та до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, як до органу управління відповідача, заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 28.09.2018. Проте, станом на день подачі позову до суду відповідачем не видано наказ про звільнення позивача та не внесено відповідного запису до трудової книжки. Тому позивач просила суд визнати розірваним трудовий договір, укладений між позивачем та відповідачем з 28.09.2018 року; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 41600,00 грн. з утриманням з даної суми обов`язкових податків та інших платежів, передбачених чинним законодавством; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку по день постановлення рішення; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові. У судовому засіданні представник третьої особи Кабінету Міністрів України підтримав вимоги позову, представник третьої особи Міністерства розвитку громад та територій України заперечував проти позовних вимог, з підстав, викладених в письмових поясненнях. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що наказом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг» №02-к/тр від 01.02.2017 позивача з 03.02.2017 призначено на посаду директора департаменту інвестиційної діяльності Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг» з посадовим окладом згідно штатного розпису. Відповідно до наказу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг» №13-к/тр від 03.05.2018 звільнено та припинено виконання обов`язків голови правління Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг» 04.05.2018 за власним бажанням [PERSON] 24.09.2019 року на адресу третіх осіб позивачем надіслано заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки, в компанії не обрано голову правління та відсутня посадова особа, яка має право здійснювати платежі та звільняти працівників. 28.08.2018 року згідно акту приймання - передачі печатки позивачем передано начальнику відділу управління державною власністю та захисту інтересів держави Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Провоторову О.П. печатку Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг». Згідно штатного розпису Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг» посадовий оклад позивача становить 10400,00 грн. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг» утворено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року №1394 та відповідно до ст.. 20 статуту Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг» засновником компанії є держава в особі Кабінету міністрів України, а органом який здійснює повноваження з управління корпоративними правами держави щодо компаніє, є Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, назву якого змінено на Міністерство розвитку громад та територій України. Відповідно до п. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституції України). Даючи юридичну оцінку поясненням та доказам у справі, а також враховуючи те, що позивач позбавлений можливості заробляти собі на життя працею, яку він має право вільно обирати або на яку вільно погоджується, оскільки відповідачем не вирішується питання звільнення позивача за власним бажанням, суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині визнання [PERSON] звільненою з посади директора департаменту інвестиційної діяльності Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг»на підставі п.1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з 28.09.2018 року. Позивач зазначає, що з 05.05.2018 року не отримує заробітну плату. 11.07.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва видано судовий наказ у справі №761/24592/18, відповідно до якого стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 6540,00 грн. за період з 05.05.2018 по 31.05.2018. Заборгованість із виплати заробітної плати за період з 01.06.2018 по день звільнення 28.09.2018 становить 41600,00грн. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму (ст.. 116 КЗпП України). В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст.. 117 КЗпП України). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на день подання позову середній заробіток за період затримки розрахунку з 29.09.2018 по 22.07.2019 становить 76488,54 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі (768,40+1180,88) 1949,28 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, встановив, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки, під час розгляду справи, позивачем не було доведено її завдання. Враховуючи викладене,

Outcome: partial