Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Свята Катерина-Одеса» (далі - ТОВ «Свята Катерина-Одеса») звернулось до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що відповідно до акту здачі-приймання наданих послуг №10781 від 25 лютого 2018 року, підписаного між ТОВ «Свята Катерина-Одеса» та [PERSON] , останньому було надано медичні послуги, а саме балонну коронарну ангіопластику та імплантацію стенту без медикаментозного покриття вартістю 24500,00 грн. без ПДВ. Позивач зазначав, що факт надання відповідачу медичних послуг підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг №10781 від 25 лютого 2018 року на загальну суму 24500,00 грн., медичною картою стаціонарного хворого за №844/335, форми №003/о, затвердженої наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року за №110, інформованою добровільною згодою пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення від 25 лютого 2018 року, протоколом коронарної ангіографії за №174 від 25 лютого 2018 року, листом-вкладишем до медичної карти стаціонарного хворого за №844 від 25 лютого 2018 року, протоколом через шкірного коронарного втручання за №175 від 25 лютого 2018 року. Стверджував, що на адресу відповідача було скеровано досудову вимогу про сплату заборгованості за вих. №856 від 02 грудня 2019 року, однак відповідач її не отримав, вимога була повернута із відміткою про закінчення строків зберігання. Вважає, що відповідач умисно не отримав досудову вимогу у поштовому відділенні АТ «Укрпошта». Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Свята Катерина-Одеса» заборгованість за надані медичні послуги у сумі 24500,00 грн. та судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 57-58). Ухвалою суду від 21 січня 2021 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 80-81). Представник позивача, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за відсутності представника позивача (а.с. 92, 94-96.). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Стверджував, що операцію йому зробили на підставі соціальної програми «Здоров`я» і про те, що операція платна він не знав, оскільки ніхто йому не говорив, що операція платна. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що ТОВ «Свята Катерина-Одеса» є юридичною особою та діє на підставі Статуту (а.с. 36-50). Встановлено, що 24 лютого 2018 року відповідач [PERSON] був госпіталізований в стаціонар Лікувально-діагностичного центру ТОВ «Свята Катерина-Одеса» за терміновими показаннями з діагнозом ІХС; нестабільна стенокардія, що підтверджується медичною карткою стаціонарного хворого №844/335 [PERSON] , в якій знаходяться наступні документи, а саме: результати обстеження хворого; інформована добровільна згода на операцію та знеболення; передопераційний огляд анестезіологом та протокол загального знеболення від 25 лютого 2018 року; листок знеболення; протокол знеболення №174 від 25 лютого 2018 року; копія паспорта [PERSON] ; протокол чрезшкірного коронарного втручання №175 від 25 лютого 2018 року; лист-вкладиш до медичної картки стаціонарного хворого 844; протокол коронарної ангіографії №174 від 25 лютого 2018 року (а.с. 8-19, 97). З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2018 року був складений та підписаний сторонами, а саме виконавцем ТОВ «Свята Катерина-Одеса» та [PERSON] , акт здачі-приймання наданих послуг за №10781 від 25 лютого 2018 року, відповідно до якого були проведені роботи, а саме балонна коронарна ангіопластика та імплантація стенту без медикаментозного покриття, вартістю 24500,00 грн. без ПДВ та складений рахунок на оплату №155 від 25 лютого 2018 року (а.с. 5, 6). Крім того, позивачем до позову було також надано інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики, лікування та проведення операції та знеболення від 25 лютого 2018 року (а.с. 7). Отже, вказані документи були надані позивачем до суду в обґрунтування позовних вимог до відповідача. Оскільки матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами договору на надання медичних послуг, то суд прийшов до висновку, що такий договір між сторонами не укладався. Статтею 49 Конституції України встановлено, що Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Зі змісту постанови Верховного Суду від 09 грудня 2020 року по справі №383/1354/18 (провадження №61-3845св20) вбачається, що відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), проте сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає у згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення має бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним відповідно до припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення: під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). З пояснень відповідача в судовому засіданні вбачається, що у 2018 році він був госпіталізований в стаціонар Лікувально-діагностичного центру ТОВ «Свята Катерина-Одеса» за терміновими показаннями, з діагнозом ІХС; нестабільна стенокардія, де йому була проведена операція за соціальною програмою, безоплатно, про що його повідомили саме лікарі ТОВ «Свята Катерина-Одеса». При цьому, ніякого договору він з позивачем не укладав та не підписував, тому вважає, що позовні вимоги безпідставні та незаконні. На підтвердження своїх тверджень, відповідач надав до суду копію медичної картки, на якій є запис «соціальна програма «Здоров`я» (а.с. 97). При зверненні до суду, позивач надав разом з позовом копію медичної картки, на якій відсутній запис «соціальна програма «Здоров`я», але дані обставини не спростовують факту відсутності укладеного між сторонами договору про надання відповідачу медичних послуг. Рішенням Одеської міської ради №2744-VII від 14 грудня 2017 року, з метою забезпечення конституційного права громадян на охорону здоров`я, було затверджено Міську цільову програму «Здоров`я», згідно якого координацію роботи із забезпечення виконання Програми здійснює департамент охорони здоров`я Одеської міської ради із залученням органів місцевого самоврядування, лікувально-профілактичних установ комунальної власності територіальної громади м. Одеси, підприємств та організацій, об`єднань громадян. Лікувально-профілактичні установи щоквартально до 5 числа місяця наступного за звітним подають департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради інформацію про обсяг виконаних заходів, спрямованих на реалізацію Програми та звітність про фактичні фінансові витрати. Судом встановлено, що Законом України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» від 19 жовтня 2017 року (далі - Закон №2168-VIII) були визначені державні фінансові гарантії надання необхідних пацієнтам послуг з медичного обслуговування (медичних послуг) та лікарських засобів належної якості за рахунок коштів Державного бюджету України за програмою медичних гарантій. Програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Статтею 2 Закону №2168-VIII визначено, що надавачі медичних послуг - це заклади охорони здоров`я усіх форм власності та фізичні особи - підприємці, які одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та уклали договір про медичне обслуговування населення з головними розпорядниками бюджетних коштів (ст. 2 Закону №2168-VIII). Відповідно до ст. 3 цього Закону держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Статтею 4 Закону №2168-VIII встановлено, що у межах програми медичних гарантій держава гарантує громадянам, іноземцям, особам без громадянства, які постійно проживають на території України, та особам, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, повну оплату за рахунок коштів Державного бюджету України необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, пов`язаних з наданням: 1) екстреної медичної допомоги; 2) первинної медичної допомоги; 3) вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги; 4) третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги; 5) паліативної медичної допомоги; 6) медичної реабілітації; 7) медичної допомоги дітям до 16 років; 8) медичної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами. Отже, програмою медичних гарантій визначаються перелік та обсяг медичних послуг та лікарських засобів, оплата яких гарантується за рахунок коштів Державного бюджету України. За правилами ст. 6 Закону №2168-VIII пацієнти мають право на: отримання необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів належної якості за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на реалізацію програми медичних гарантій, у надавачів медичних послуг; безоплатне отримання інформації від Уповноваженого органу або надавачів медичних послуг про програму медичних гарантій та надавачів медичних послуг за цією програмою, які можуть надати необхідну пацієнту медичну послугу; можливість вибору лікаря у порядку, встановленому законодавством; медичних послугах та лікарських засобах. В подальшому, після прийняття Закону №2168-VIII, між Національною службою здоров`я України та ТОВ «Свята Катерина-Одеса» укладались договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, у тому числі договір №0000-X9PM-M000 15 січня 2019 року. Відповідно до умов цього договору надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. Медичні послуги, згідно умов даного Договору - послуги з медичного обслуговування населення (послуги з охорони здоров`я), що включені до програми державних гарантій медичного обслуговування населення (далі - програма медичних гарантій), які надавач зобов`язується надавати згідно з цим договором, перелік та обсяг яких визначений у додатку 1 до цього договору. Медичні послуги, які надавач зобов`язується надавати згідно з цим договором, та спеціальні умови їх надання визначаються у додатку 1 до цього договору. Медичні послуги згідно з цим договором надаються відповідно до порядків надання медичної допомоги, затверджених МОЗ, з обов`язковим дотриманням галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я та в місцях надання медичних послуг, що зазначені у додатку 2 до цього договору. Отже, суд прийшов до висновку, що при наданні платних послуг, позивач зобов`язаний був укласти з відповідачем письмовий договір про надання медичних послуг. Суд звертає увагу, що акт здачі-приймання наданих послуг за №10781 від 25 лютого 2018 року, відповідно до якого були проведені роботи, а саме балонна коронарна ангіопластика та імплантація стенту відповідачу без медикаментозного покриття, вартістю 24500,00 грн. без ПДВ та складений рахунок на оплату №155 від 25 лютого 2018 року не є договором, за умовами якого виникають права та обов`язки сторін, а є тільки підтвердженням надання медичних послуг. Оскільки матеріали справи не містять такого договору, то суд вважає, що договір про надання медичних послуг між сторонами не укладався. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивач, звернувшись до суду, вибрав не той спосіб захисту, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю та недоказаністю. Якщо позивач вважає, що відповідач неправомірно отримав медичні послуги, то у нього є право на звернення до суду з позовом відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовій збір в розмірі 2102,00 грн. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, то сплачений судовій збір не підлягає поверненню позивачу (а.с. 1).

Outcome: dismissed