Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в обґрунтування якого зазначила, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON], [INFO]. 17 вересня 2002 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17 вересня 2002 року. На даний час сторони спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Син зареєстрований та фактично проживає разом із матір'ю, знаходиться на повному її утриманні. Після досягнення повноліття сином, відповідач відмовився надавати допомогу на утримання сина. У 2016 році [PERSON] вступив до Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. В. Лазаряна на денну форму навчання, де навчається по теперішній час. Враховуючи, що дитина навчається на денній формі навчання, та знаходиться на утриманні позивачки, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною 23 років. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву за якою просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомим суду обставинам, про судове засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Надав суду письмову заяву, за якою просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав частково, просив визначити аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17 вересня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 17 вересня 2002 року. Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 14 липня 1999 року. [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання факультету УПП Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, що підтверджується довідкою №000727 від 31 березня 2017 року. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. ст. 199, 200 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відтак, за змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків. Позивач [PERSON] несе витрати по утриманню та вихованню дитини, однак, не має достатніх коштів для забезпечення всіх потреб. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а з відповідача слід стягнути аліменти на утриманні дитини [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 липня 2017 року та до закінчення навчання 30 червня 2020 року, але не більше як до досягнення ним 23 років, оскільки відповідач є батьком дитини, працездатний, має інших утриманців, зобов'язаний матеріально утримувати сина. Таку допомогу він має можливість надавати. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Разом з цим, суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Оскільки в силу ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial