Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення зайве сплачених коштів щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (надалі грошова допомога). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі заяви відповідача, управлінням було призначено грошову допомогу на період з 27.11.2015р. по 16.05.2016р. та на період з 18.05.2016р. по 16.11.2016 р. у розмірі 884,00 грн. щомісячно. Загальна сума сплаченої грошової допомоги за вказаний період склала 8929,36 грн. Проте, в ході перевірки було виявлено, що при зверненні з заявою про призначення грошової допомоги відповідач надав недостовірні відомості та приховав факт володіння житловим приміщенням на території України за адресою: Сумська область, м.Лебедин, вул.Леніна,61/18. Оскільки були відсутні підстави для виплати відповідачу грошової допомоги та у добровільному порядку він відмовляється повернути зайве сплачені грошові кошти у сумі 8929,36 грн., то позивач просив стягнути цю суму з відповідача на його користь. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача суму щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 8929,36 грн., та розподілено судові витрати. Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог зазначає, що судом не було зясовано належним чином усі обставини, які мають значення по справі та висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам. Суд не звернув уваги на те, що згідно п.11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 1 жовтня 2014 р. N 505, суми грошової допомоги повертаються уповноваженим представником сімї лише в тому разі, коли вони виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями. Однак відповідачем у заявах було зазначено достовірну інформацію про відсутність у нього та членів родини житла, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення. Позивач не довів належності відповідачу майна, розташованого в м.Лебедин Сумської області. Власниками вказаної квартири згідно витягу є [PERSON],[PERSON] та [PERSON], однак у витягу не зазначено код РНОКПП відповідача та вказані особи йому не відомі. Особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Представником позивача до апеляційного суду надано заяву з якої убачається, що останній просить справу розглядати без їх участі. Апеляційний суд, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційний скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Згідно із пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, (далі Порядок), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. Відповідно до п. 6 цього Порядку грошова допомога не призначається у разі наявності у будь-кого з членів сім'ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Згідно п.11 зазначеного Порядку суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Під час розгляду справи встановлено, що 27.11.2015 року до управління соціального захисту населення Селидівської міської ради звернувся відповідач [PERSON] за призначенням адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі заяви відповідача, управлінням було призначено грошову допомогу на період з 27.11.2015 по 16.05.2016 в розмірі 884,00 грн./міс., з 18.05.2016 по 16.11.2016 в розмірі 884,00 грн. /міс. Загальна суму допомоги у період з 27.11. 2015 по 16.05.2016 р. та з 18.05.2016 р. по 30.09.2016 р. склала 8929,36 грн. Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції, посилаючись на п.11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 1 жовтня 2014 р. N 505, виходив з того, що при зверненні з заявою про надання грошової допомоги приховав факт володіння житловим приміщенням на території України, а саме квартири за адресою Сумська область, м.Лебедин, вул.Леніна,61/18. Проте з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира загальною площею 57,9 кв.м. за адресою Сумська обл., м.Лебедин, вул.Леніна,61/18 на підставі свідоцтва про права власності №2737 від 11.02.1998 р. яке видане відділом приватизації Лебединського міськвиконкому на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON]. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію та внесення відповідного запису 11.06.2008 року. Проте суд першої інстанції не дав належну оцінку тому факту, що у витягу відносно нерухомого майна за адресою Сумська обл., м.Лебедин, вул.Леніна,61/18 не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача, а саме [NUMBER], якій останній одержав 31.03.1998 року тобто до внесення відповідного запису до реєстру прав власності на нерухоме майно. Отже судом не було достовірно доведено факт належності даної квартири саме відповідачу. С заяви про виправлення описки в рішенні суду, яка надавалася до суду першої інстанції представником позивача убачається, що позивачем перед судом першої інстанції ставилося питання щодо виправлення помилки в адресі нерухомого майна, що належить відповідачу з адреси Сумська обл., м.Лебедин, вул.Леніна,61/18 на адресу Донецька область смт.Вишневе, вл. Желєзнодорожня, буд.27. Зазначена в заяві інформація також фактично підтверджує обґрунтованість заперечень відповідача. Недоведеність обставин. які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є підставою для скасування рішення суду відповідно до п. 2 ч.1 ст. 309 ЦПК України. Тому апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду скасувати. Вирішуючи позовні вимоги по суті апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Звертаючись до суду з позовом Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області просило стягнути з відповідача суму зайве сплачених грошових коштів щомісячної адресної допомоги. На обґрунтування своїх вимог зазначала, що останній на праві власності має житлове приміщенням на території України, а саме квартиру за адресою Сумська область, м.Лебедин, вул.Леніна,61/18, і як на підставу своїх вимог посилались у тому числі на п.11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 1 жовтня 2014 р. N 505. Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач у порядку визначеному ст. 31 ч.2 ЦПК України не змінював предмет та підстави позову. До Краснолиманського міського суду Донецької області заяви щодо зміни або уточнення позовних вимог не надходило та в матеріалах справи відсутні відповідні процесуальні документи з цього приводу. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Згідно зі ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивачем не надано доказів того, що на період з 27.11.2015р. по 16.05.2016р. та на період з 18.05.2016р. по 16.11.2016 р. відповідачу на праві власності належало спірне житлове приміщення. Таким чином, не встановлено підстав для відмови у призначені грошової допомоги згідно п.6 зазначеного Порядку. З огляду на викладене, відповідачу була правомірно призначена щомісячна адресна допомога, тому підстави для її стягнення, як виплаченої надміру, відповідно до п. 11 Порядку відсутні. Оскільки при розгляді справи судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірних правових висновків у тих правовідносинах, що виникли між сторонами то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно ч.4 ст.88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. З урахуванням вказаних вимог закону та того, що позивач звільнений від сплати судового збору за п.19 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», на користь [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1760 грн.

Outcome: dismissed