Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі власника. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності позивачу, [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2007 р., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, та [PERSON] - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.09.2017 року. Зазначена квартира була надана сім'ї з 2-х осіб: позивачу та дочці [PERSON] на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 09.12.1993 р. № 1043, що підтверджується копією ордеру, та складається з однієї жилої кімнати житловою площею 15,0 кв.м., загальною площею 27,18 кв.м. В квартирі зареєстровано 5 осіб: позивач, власниця особового рахунку, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На даний час позивач в спірній квартирі проживає одна. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані на спірній житловій площі як члени сім'ї після реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] 17.02.2001 р. 22 січні 2007 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за власним бажанням виїхали з вказанної квартири та переїхали на постійне проживання в Канаду, де проживають і по теперешній час. 21.11.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Таким чином, відповідачі як члени сім'ї не проживають у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] з часу переїзду на постійне місце проживання до Канади по теперешній час, відповідачі квартиру залишили добровільно, їх особистих речей в квартирі немає, квартирою не цікавляться, не сплачують квартплату та комунальні послуги, тобто не відносяться до спірного житла як до свого постійного місця проживання. Факт непроживання відповідачів на спірній житловій площі підтверджуються актом обстеження квартири, що складений сусідами по дому та засвідчений уповноваженою особою КП «Керуюча компанія» з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва. Тому позивач просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Ухвалою судді Малинникова О.Ф. від 05.01.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У відповідності до розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва від 11.06.2018 року, здійснено перерозподіл даної справи на підставі доповідної помічника судді Малинникова О.Ф. від 06.06.2018 року, відповідно до якої суддя Малинников О.Ф. з 02.04.2018 року перебуває на довготривалому лікарняному, строк якого може перевищувати два місяці, що свідчить про неможливість продовження розгляду даної справи раніше визначеним суддею в строки, встановлені законом. Ухвалою судді Піхур О.В. від 12.06.2018 року справу було призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні третя особа [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відзиву на позовну заяву не надали. У судове засідання треті особи - [PERSON], [PERSON] не з'явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. У судове засідання третя особа Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надіслала заяву про розгляд справи без участі її представника на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, третьої особи, повно та всебічно дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності позивачу, [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2007 р., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, та [PERSON], в розмірі ? частини - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.09.2017 року (а.с. 6-7). Квартира за адресою: [ADDRESS] була надана сім'ї з 2-х осіб: позивачу та [PERSON] на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 09.12.1993 р. № 1043, що підтверджується копією ордеру, та складається з однієї жилої кімнати житловою площею 15,0 кв.м., загальною площею 27,18 кв.м. (а.с. 11). Відповідно до довідки про місце реєстрації та склад сім'ї №02/10/09-1364 від 05 березня 2017 року, виданої Комунальним підприємством «Центр комунального сервісу», у даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). 17.02.2001 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 13). Відповідно до акту-довідки №111 від 17 жовтня 2017 року, складеного сусідами позивача та засвідченого уповноваженою особою КП «Керуюча компанія» з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва, з 2007 року у спірній квартирі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають (а.с. 12). Позивач зазначає, що розрахунок витрат на оплату комунальних послуг здійснюється виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі осіб, тобто з врахуванням реєстрації в квартирі відповідачів, проте відповідачі не беруть участі в оплаті послуг, а відповідно не беруть участі в утриманні квартири. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, інших документів, які свідчать про припинення (ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідачі не проживають в [ADDRESS] понад один рік, суд дійшов висновку, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування квартирою.

Outcome: approved