Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата [PERSON], померлого [INFO] (а.с. 2-3). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, її інтереси у судовому засіданні представляла її представник [PERSON], яка підтримала позовні вимоги і просить |||суд позов задовольнити повністю. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] та її представник [PERSON] вказала, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а саме: житловий будинок під літ. «А-1», загальною площею - 156,0 кв.м., житловою площею - 63,2 кв.м., господарсько-побутові будівлі: літній душ під літ. «Б», вбиральня під літ. «В», навіс під літ. «Н», паркан №1, ворота №2. Вона, як рідна сестра померлого, прийняла спадщину шляхом звернення із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини у строк шість місяців. Брат померлого [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на її користь. Вона звернулась до нотаріуса з питань отримання свідоцтва про право спадщину за законом, почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса. Проте тільки тепер їй стало відомо, що за життя її брат [PERSON] не провів державної реєстрації свого права власності на об'єкт нерухомості й вона не може отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином нотаріус не має можливості оформити їй свідоцтво про право на спадщину на вказане майно й їй було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності на вказаний будинок у порядку спадкування. Представник відповідача Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечень на позов не мають||| (а.с. 48). Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи|речі|, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Позивачка на підставу своїх вимог посилаються на статті 1220, 1221, 1262, 1268 ЦК України, а згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, що [INFO] народився [PERSON], матір'ю якого є [PERSON] (а.с. 7), [INFO] народилася [PERSON], матір'ю якої є [PERSON] (а.с. 6). Відповідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.02.1993р. та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб підтверджується дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с. 4, 5, 34, 35). Згідно договору купівлі-продажу від 18.04.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 18.04.2000р. в реєстрі №2-905, зареєстрованого в Ізюмському МБТІ в реєстрову книгу за № 750 від 19.04.2000р., [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок під літ. «А-1», загальною площею - 156,0 кв.м., житловою площею - 63,2 кв.м., господарсько-побутові будівлі: літній душ під літ. «Б», вбиральня під літ. «В», навіс під літ. «Н», паркан №1, ворота №2, які розташовані за адресою: [ADDRESS], вартістю 607 976 гривень (договір купівлі-продажу будинку від 18.04.2000р.; технічний паспорт, виготовлений 28.10.2013р. КП Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації, де в характеристиці будинку, господарських будівель та споруд вказано рік побудови - 2000р.; довідками КП Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації про вартість житлового будинку та реєстрацію будинку; Державними актами на право власності на земельну ділянку) (а.с. 9-12, 13, 43-44, 45, 52-53). Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 10 травня 2013 року [PERSON] помер [INFO] в м. Ізюм Харківської області (а.с. 8). Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до змісту ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід з боку батька, так і з боку матері. Судом установлено, що спадкоємцями після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO], є його рідні сестра [PERSON] та рідний брат [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом не має. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до Листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом. У відповідності відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 09.12.2013 року № 4230/02-14 після смерті [PERSON], померлого [INFO], заведена спадкова справа № 389/2013 року, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася сестра померлого, [PERSON], та з заявою про відмову від спадщини на користь сестри померлого, [PERSON], звернувся брат померлого, [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 33). Позивачка також після звернення до нотаріальної контори з питань отримання свідоцтва про право спадщину за законом, почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса. Проте стало відомо, що вона не може отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином нотаріус не має можливості оформити їй свідоцтво про право на спадщину на вказане майно й їй було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності на вказаний будинок у порядку спадкування (а.с. 39-40). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права, на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Таким чином, незважаючи на те, що у спадкодавця відсутні реєстраційні документи на житловий будинок по [ADDRESS], який збудовано у 2000 році, тобто до 01.01.2004 р. (моменту набрання чинності норм, які пов'язували набуття права власності з моментом державної реєстрації), враховуючи договір купівлі-продажу від 18.04.2000р., наявність технічного паспорту від 28.10.2013р., складеного за результатами інвентаризації, суд вважає, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], залишилося спадкове майно у вигляді: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS]. Вказане майно входить до складу спадщини та позивачка має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом. У задоволенні позовних вимог відповідач Ізюмська міська рада Харківської області не заперечувала (а.с. 27). Порушень чиїх або законних прав, свобод чи інтересів не виявлено. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати, які позивачка сплатила за судовий збір, не компенсуються їй у зв'язку із вимогами про це позивачки (а.с. 1, 14).

Outcome: approved