Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, зазначаючи, що 25 липня 2014 року вона уклала з відповідачем шлюб, який зареєстровано у Центрально-Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №532. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, її спроби зберегти сімї ні до чого не призвели і не дали позитивного результату. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та інтересам їх дитини. У звязку з цим, з січня 2017 року вони припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство та живуть окремо. Фактично сімя розпалася та її подальше збереження є абсолютно неможливим, через що вважає недоцільним надання строку для примирення. Донька проживає разом із нею і знаходиться повністю на її утриманні. Вже досить довгий час відповідач ухиляється від свого обовязку щодо утримання малолітньої дитини, вирішити дане питання в досудовому порядку з відповідачем не вдалося. Враховуючи те, що відповідач має достатньо високий дохід, просить стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 3 000,00 грн. з дня звернення до суду з позовом до досягнення повноліття дитини. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглянути цивільну справу без її участі, а також уточнила заявлені вимоги та в частині стягнення аліментів та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000, 00 грн., а також після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Харченко». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявне підтвердження, про причини неявки суд не повідомив. У звязку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 липня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №286194, виданим 25 липня 2014 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №532 (а.с.14). Разом із тим, як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого 17.02.2015 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 25 грудня 2014 року народилася [PERSON], її батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с.8). Також судом встановлено, що дитина мешкає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Приймаючи до уваги обставини викладені позивачем у позовній заяві, а також те, що сторони у справі спільного господарства не ведуть, разом не проживають, спроб для примирення не здійснюють, шлюб набув формального характеру, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підставні та підлягають до задоволення, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Разом із тим, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком обох батьків - як і позивача так і відповідача. Причому є обовязком особистим, індивідуальним, але ні в якому разі не солідарним, беручи до уваги те, що відповідач у добровільному та досудовому порядку не виявив бажання виконати покладений на нього обовязок, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підставні. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Зважаючи на викладене, а також на те, що відповідач має можливість платити аліменти на утримання доньки, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки, яка знаходиться на утриманні позивачки щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви до суду, оскільки відповідно до ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved