Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У липні 2015 р. [PERSON] предявила позов до [PERSON] і [PERSON], в якому просила встановити їй безоплатний земельний сервітут площею 0,0048 га на право проходу та проїзду по належній відповідачам земельній ділянці, кадастровий № якої 7410400000:04:0050, що розташована за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, згідно з проектом поділу цієї ділянки між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], що міститься у технічних документаціях по складанню державних актів на право власності [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] на земельні ділянки від 2006 р. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до технічної документації по складанню державних актів на право власності [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] на частини присадибної земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, на належній відповідачам частині цієї ділянки запропоновано встановлення постійного безкоштовного сервітуту для проходу та проїзду [PERSON] і [PERSON] на належну їм частину цієї ж ділянки. [PERSON] і [PERSON] підписано акт погодження меж земельної ділянки відповідачів у звязку з наявністю у технічній документації на неї вказаного вище сервітуту. Ніжинською міською радою затверджено проект розподілу та передачі у власність [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] часток присадибної земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, який запропоновано у вищевказаній технічній документації. На підставі цього рішення позивачеві, відповідачам та [PERSON] видано відповідні державні акти, але питання щодо встановлення сервітуту, про який йдеться, було упущено. Після розірвання [PERSON] шлюбу з [PERSON] рішенням суду поділено належну їм частину присадибної земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, а також розташовані на ній нерухомі обєкти. Це рішення суду постановлялося з урахуванням, зокрема, висновку експертизи, згідно з яким для виходу на вулицю та можливості обслуговування жилого будинку [PERSON] і [PERSON] має бути виділено сервітут площею 0,0048 га за рахунок земельної ділянки відповідачів. Проте у рішенні про поділ належної [PERSON] і [PERSON] частини присадибної земельної ділянки суд зазначив, що її поділ здійснюється без встановлення сервітуту у звязку з відсутністю доказів необхідності встановлення, змісту, способу дії та державної реєстрації договору про встановлення земельного сервітуту. У даний час з виділеної у власність [PERSON] частини будинку № 15 по вул. Василівська у м. Ніжин нема виходу на вулицю Василівська. До 01.01.2014 р. позивач мала прохід з цієї вулиці до належної їй частини будинку через двір, який у цей час є власністю відповідачів. Але з 01.01.2014 р. відповідачі заборонили позивачеві ходити через їхній двір та стали чинити відповідні перешкоди, наполягаючи на тому, щоб позивач ходила до своєї частини будинку через город з іншої вулиці, яка не має назви, твердого покриття й освітлення. Оскаржуваним рішенням позов задоволено: [PERSON] встановлено земельний сервітут площею 0,0048 га на вільному від забудови місці на території належного [PERSON] і [PERSON] двору на земельній ділянці, кадастровий № якої 7410400000:04:0050, що розташована за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15; з відповідачів на користь позивача стягнуто 2773 грн. 00 коп. на відшкодування витрат по наданню правової допомоги і 1200 грн. 00 коп. на відшкодування вартості судової експертизи. В апеляційній скарзі [PERSON] та [PERSON] просять скасувати дане рішення і постановити рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого: - встановлений в оскаржуваному рішенні спосіб здійснення земельного сервітуту спричиняє відповідачам значні незручності та значні обмеження у користуванні їхнім двором. Так, останні позбавлені можливості запланувати у дворі спорудження будь-яких будівель, необхідних для обслуговування будинку, улаштування квітників тощо, - при встановленні сервітуту судом не враховано витрати відповідачів по сплаті земельного податку, утримання прибудинкової території, - не вказано, для якого виду використання встановлюється сервітут, - [PERSON] тривалий час користувалася виходом на вулиці Жовтнева й [PERSON] у м. Ніжині, який зображено на схематичному плані земельної ділянки № 15 по вул. Василівська у м. Ніжин. Належним відповідачам двором позивач не могла користуватися. Крім того, належна позивачеві частина будинку виходить на вул. Василівська. Отже вона має можливість улаштувати вихід на цю вулицю; такий вихід зображено на старих планах будинку, - до висновку експертизи про те, що для виходу на вул. Василівська у м. Ніжині [PERSON] має потребу у встановленні сервітуту, суд мав поставитися критично, т.я. експертом не враховано можливості обладнання нею виходу безпосередньо з будинку на вказану вулицю та можливості обтяження сервітутом земельної ділянки третьої особи [PERSON], який не заперечував проти того, щоб позивач користувалася його двором та улаштованим виходом на вул. Василівська, і який вважає, що позивач не має потреби у встановленні спірного сервітуту, - до участі у справі як третю особу не залучено КП «Служба Єдиного Замовника», незважаючи на те, що в оскаржуваному рішенні зазначається, що ґрунтова дорога між індивідуально спорудженими будинками, розташованими по вул. Василівська у м. Ніжині, і багатоповерховим будинком є землею цього підприємства, - дійшовши висновку про те, що сторони повинні мати вихід на вулицю, на якій вони проживають, суд не послався на нормативний акт, згідно з яким він дійшов даного висновку. У судовому засіданні [PERSON] підтримав апеляційну скаргу, [PERSON] визнав її обґрунтованою, а [PERSON] та її представник просили апеляційну скаргу відхилити за її безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що [PERSON] повинна мати вихід з належної їй частини буд. № 15 по вул. Василівська у м. Ніжині на цю вулицю, але такого виходу вона не має, що улаштування такого виходу неможливо без встановлення сервітуту на належній відповідачам частині присадибної земельної ділянки вказаного будинку та що встановлений судом сервітут є найменш обтяжливим для відповідачів. Дане рішення неповністю відповідає вимогам матеріального й процесуального права, які регулюють спірні правовідносини. Так, по справі встановлено наступне. Згідно з копіями технічної документації по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] за 2006 р. і по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] за 2006 р., пропонувалося: - виділити у спільну сумісну власність [PERSON] і [PERSON] частину присадибної земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, площею 0,0432 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 7410400000:04:0051 (копія цієї документації на а.с. 55-75), - виділити у спільну сумісну власність [PERSON] і [PERSON] частину присадибної земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, площею 0,0432 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 7410400000:04:0050 (копія даної документації на а.с. 55-75), - у обох зазначених технічних документаціях вказано, що земельну ділянку, яку пропонується виділити й передати у власність [PERSON] та [PERSON], запропоновано обтяжити сервітутом площею 0,0048 га (а.с. 82, 63). Таке ж повідомляється і у листі Управління Держземагентства у Ніжинському районі від 30.12.2013 р. № 08-19/5177 (його копія на а.с. 22). Рішенням ХХХVІ сесії V скликання Ніжинської міської ради від 26.02.2008 р. (копії витягів з нього на а.с. 81, 86, 61, 62) затверджено проекти розподілу земельних ділянок між співвласниками буд. № 15 по вул. Василівська у м. Ніжині за їх взаємною згодою, на підставі яких ухвалено: - із загальної площі присадибної земельної ділянки, що становить 920 м2, вважати у користуванні [PERSON] і [PERSON] 488 м2 цієї ділянки, а у користуванні [PERSON] та [PERSON] 432 м2 цієї ж ділянки (п. 1.1), - [PERSON] і [PERSON] безоплатно передати у спільну сумісну приватну власність (по 1/2 частині кожному) земельну ділянку площею 488 м2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Василівська, № 15, де вони проживають (п. 2.8), - [PERSON] та [PERSON] безоплатно передати у спільну сумісну приватну власність (по 1/2 частині кожному) земельну ділянку площею 432 м2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Василівська, № 15, де вони проживають (п. 2.8). На підставі вищевказаного рішення ХХХVІ сесії V скликання Ніжинської міської ради від 26.02.2008 р. [PERSON] 26.03.2008 р. видано державний акт серії ЯГ № 908069 на право власності на 1/2 частину присадибної земельної ділянки площею 0,0432 га, кадастровий № якої 7410400000:04:0051, що розташована за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, де співвласником іншої 1/2 її частини зазначено [PERSON] (копія даного акта на а.с. 10). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 09.01.2014 р. по справі № 740/3188/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, яке набрало законної сили й виконано, [PERSON] виділено у натурі 3/10 частини будинку № 15 по вул. Василівська у м. Ніжині й визнано за нею право власності на цю частину будинку. Даним рішенням у власність останньої виділено також частину присадибної земельної ділянки до цієї частини будинку площею 0,0216 га, у тому числі під житловими будівлями 0,0063 га, під нежитловими будівлями 0,0001 га, під індивідуальним двором та городом 0,0152 га. Цим рішенням суду також встановлено, що відповідно до державного акта серії ЯГ № 908068 від 26.03.2008 р. [PERSON] і [PERSON] мають у власності по 1/2 частині присадибної земельної ділянки площею 0,0488 га за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15. Спір між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] про встановлення сервітуту на належній останнім земельній ділянці цим рішенням не вирішувався. Дані обставини підтверджено копіями рішення суду по справі № 740/3188/13-ц і акту державного виконавця Ніжинського міськрайонного управління юстиції від 31.03.2014 р. про його виконання (а.с. 14-15, 16). У висновку судової земельно-технічної експертизи від 30.07.2015 р. № С-163, який виконано експертом [PERSON] регіональної торгово-промислової палати (а.с. 137-147), зазначено, що: - без встановлення сервітуту експерт не вбачає можливості прямого виходу [PERSON] на вул. Василівська у м. Ніжині таким чином, щоб не порушувалися права інших землевласників або землекористувачів, а саме Комунального підприємства «Служба єдиного замовника». Для виходу на вул. Василівська у м. Ніжині позивач має виходити на вулицю [PERSON] або Октябрьську, пройшовши спочатку через належний їй город, а потім - по ґрунтовій дорозі, що розташована між індивідуальною забудовою та багатоповерховим будинком, - виходячи з того, що ширина проходу між жилим будинком № 15 і домоволодінням № 17 по вул. Василівська у м. Ніжині у найвужчому місці становить 75 см, та у звязку з відсутністю інженерно-технічних заходів, які запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі будівлі домоволодіння № 17 по вул. Василівська у м. Ніжині, експерт не вбачає можливості встановлення на належній [PERSON] земельній ділянці земельного сервітуту для виходу [PERSON] на вул. Василівську, - на належній відповідачам земельній ділянці пропонується встановити найменш обтяжливий для них сервітут площею 48 м2 у таких межах: від точки А до точки Б 3,15 м, від точки Б до точки В 9,36 м, від точки В до точки Г 7,87 м, від точки Г до точки Д 2,09 м, від точки Д до точки Е 7,17 м, від точки Е до точки Ж по довжині стіни гаражу, від точки Ж до точки А 10,54 м. Відповідно до висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22.04.2016 р. № 02-16С, що виконаний судовим експертом фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с. 267-281): - згідно з планом земельної ділянки, що на а.с. 97, вхід на земельну ділянку № 15 по вул. Василівська у м. Ніжині здійснювався з вул. Василівська, про що свідчать вказані на плані хвіртка та ворота лише з цієї вулиці (по тильній межі земельної ділянки ні хвіртки, ні воріт на плані не вказано), - улаштувати або обладнати вихід з належної [PERSON] частини буд. № 15 по вул. Василівська у м. Ніжині на цю вулицю з дотриманням чинних норм і правил неможливо, - запропоновано 2 варіанти встановлення земельного сервітуту для проходу [PERSON] до належної їй частини будинку № 15 по вул. Василівська у м. Ніжині на частині присадибної земельної ділянки цього будинку, що належить [PERSON] і [PERSON], один з яких згідно з розробленою технічною документацією, що згадана вище, і який є ідентичним з запропонованим попередньою експертизою варіантом, а другий варіант, що передбачає вхід на земельну ділянку через хвіртку і заїзд автотранспорту через ворота, та площу сервітуту 55 м2 у таких межах: від точки А до точки Б 3,15 м, від точки Б до точки В по довжині стіни будинку, від точки В до точки Г 9,36 м, від точки Г до точки Д 2,09 м, від точки Д до точки Е 7,17 м, від точки Е до точки Ж по довжині стіни гаражу, від точки Ж до точки А 10,54 м. З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. Належні [PERSON] частини будинку та присадибної земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, розташовані таким чином, що вона не має прямого виходу на вул. Василівська. Для виходу на цю вулицю позивач має виходити на вулицю [PERSON] або Октябрьську, пройшовши спочатку через належний їй город, а потім - по ґрунтовій дорозі, що розташована між індивідуальною забудовою та багатоповерховим будинком. Отже доступ до місцезнаходження помешкання [PERSON] є ускладненим внаслідок відсутності доступу до нього з вулиці Василівська, яку включено до адреси цього помешкання. Дана обставина може потягти за собою неабиякі негативні наслідки (затримку надання швидкої медичної допомоги тощо). Для прямого виходу на вул. Василівська позивач потребує встановлення на належній відповідачам земельній ділянці найменш обтяжливого для них сервітуту, технічні параметри якого описано у висновку судової земельно-технічної експертизи від 30.07.2015 р. № С-163 і додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22.04.2016 р. № 02-16С. Названі вище висновки експертиз є належними й допустимими доказами по справі, які повністю узгоджуються з наявними у справі доказами і нічим не спростовані. Отже суд погоджується з цими висновками. Підстави, з яких відповідачі й [PERSON] заперечують проти позову, апеляційним судом відкидаються. Так: - посилання в апеляційній скарзі на те, що [PERSON] тривалий час користувалася виходом на вулиці Жовтнева й [PERSON] у м. Ніжині, який зображено на схематичному плані земельної ділянки № 15 по вул. Василівська у м. Ніжин, і що встановлений в оскаржуваному рішенні спосіб здійснення сервітуту спричиняє відповідачам значні незручності та обмеження у користуванні їхнім двором, зокрема позбавляє їх можливості запланувати у дворі спорудження будівель для обслуговування будинку, улаштування квітників тощо, не є підставою для відмови у задоволенні позову в силу ч. 1 ст. 401 ЦК України. Так, на підставі згаданих вище висновків експертиз по справі встановлено, що потребу позивача у проході та проїзді на велосипеді до належної їй частини будинку й земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, вул. Василівська, № 15, не може бути задоволено інакше, як шляхом встановлення сервітуту, який є обєктом судового розгляду по справі. Крім того, висновки експертиз про те, що запропонований у них сервітут є найменш обтяжливим для відповідачів, останніми не спростовано, - неврахування судом І інстанції при встановленні сервітуту витрат відповідачів по сплаті земельного податку та утримання прибудинкової території не є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги в силу ч.ч. 3, 7 ст. 403 ЦК України, - твердження [PERSON] і [PERSON] про те, що [PERSON] не могла користуватися належним їм двором, що [PERSON] має можливість улаштувати вихід на вулицю Василівська у м. Ніжині і що такий вихід зображено на старих планах будинку, що експертом не враховано можливості обладнання виходу безпосередньо на вказану вулицю з будинку та можливості обтяження сервітутом земельної ділянки третьої особи [PERSON], який вважає, що позивач не має потреби у встановленні спірного сервітуту, і який не заперечував проти того, щоб позивач користувалася його двором і улаштованим з нього виходом на вул. Василівська, перевірялися апеляційним судом шляхом призначення додаткової експертизи. У ході перевірки цих тверджень зясувалося, що вони суперечать не спростованим ніякими доказами висновкам проведених по справі земельно-технічних експертиз, висновки яких співпадають з усіма іншими наявними у справі доказами, - спір між сторонами ніяк не впливає на права чи обовязки КП «Служба Єдиного Замовника» щодо сторін. Отож це підприємство не повинно було брати участь у справі як третя особа, - місцевий суд не послався на нормативний акт, згідно з яким він дійшов висновку про те, що сторони повинні мати вихід на вулицю, на якій вони проживають. Незважаючи на це, в силу ч. 1 ст. 7 ЦК України даний висновок є вірним. Так, у контексті спору між сторонами адресою [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] є позначення місця розташування їхнього житла відносно міста Ніжин і вулиці. До їхньої адреси включено, зокрема, номер будівлі й номер квартири. Цільовим призначенням адреси належної позивачеві частини будинку й присадибної земельної ділянки є точна їх ідентифікація як об'єкта, якому у разі потреби чи за певних обставин або що-небудь призначається, або до якого звернено що-небудь. Отже відсутність у [PERSON] виходу на вулицю Василівська безпосередньо з належних їй частини будинку № 15 по цій вулиці та присадибної земельної ділянки ускладнює доступ до помешкання [PERSON], - посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевим судом не вказано, для якого виду використання встановлюється сервітут, який є предметом спору між сторонами, є підставою для зміни оскаржуваного рішення шляхом усунення неповноти зясування судом І інстанції обставин, що мають значення для справи. Згідно з згаданими висновками експертиз, позивач має потребу у сервітуті, про який йдеться, для проходу на належну їй частину присадибної земельної ділянки. Відповідно до п. «а» ст. 90 ЗК України такий вид сервітуту називається земельним сервітутом на «право проходу та проїзду на велосипеді». Тож саме цим видом сервітуту має бути обтяжена земельна ділянка відповідачів, а не тим, що вказаний в оскаржуваному рішенні. Місцевим судом всупереч ч. 1 ст. 98 ЗК України не зазначено, який сервітут ним встановлено платний чи безоплатний. Усуваючи цей недолік, апеляційний суд вважає за необхідне встановити [PERSON] безоплатний сервітут, т.я. у справі нема доказів необхідності встановлення для неї платного сервітуту та розміру плати за нього. Разом з тим не може бути задоволено подану до апеляційного суду заяву [PERSON] про встановлення їй земельного сервітуту відповідно до другого варіанту висновку за результатами додаткової судової земельно-технічної експертизи від 22.04.2016 р. № 02-16С, який передбачає вхід на земельну ділянку через хвіртку та заїзд автотранспорту через ворота, і площу сервітуту 55 м2. Так, у позовній заяві [PERSON] просила встановити сервітут на належній [PERSON] й [PERSON] земельній ділянці площею 48 м2, а не 55 м2. Отже законність цих вимог [PERSON] не була і не могла бути предметом розгляду суду І інстанції. Тобто встановлення сервітуту на належній відповідачам земельній ділянці площею понад 48 м2 (7 м2) не було обєктом судового розгляду цієї справи як таке, що не охоплювалося спором між сторонами. Крім того, апеляційну скаргу на рішення місцевого суду по справі [PERSON] не подавала. Отже задоволення цієї заяви [PERSON] спричинить вихід апеляційним судом за межі її позовних вимог, що суперечитиме приписам ч. 1 ст. 11 і ч. 1 ст. 303 ЦПК України. З наведеного випливає, що оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом приведення його у відповідність до вищевикладеного. Апеляційний суд вирішує справу як на підставі наданих суду І інстанції доказів, так і на підставі наданих апеляційному суду доказів, т.я. всі вони мають виключне значення для справи. В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України на користь [PERSON] належить стягти: - з [PERSON] - 121 грн. 80 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору, - з Ніжинського УК/м. Ніжин/22030001 - 121 грн. 80 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору, оскільки [PERSON] є інвалідом ІІ групи (копія відповідної довідки на а.с. 225), - з [PERSON], [PERSON] - по 600 грн. 00 коп. та по 1405 грн. 50 коп. (з кожного) на відшкодування вартості експертиз. Разом з тим апеляційний суд не може відшкодувати позивачеві витрати на правову допомогу адвоката, виходячи з такого. В силу ст.ст. 57, 59, 64 ЦПК України [PERSON] для стягнення з відповідача відшкодування витрат на правову допомогу має надати суду допустимі докази понесення цих витрат. Проте такі докази нею не надано. Так, в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідно до преамбули Положення про форму та зміст розрахункових документів, що затверджене наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 р. N 614 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 р. за N 105/5296) (з наступними змінами), на підтвердження факту надання послуг та отримання коштів у сфері послуг субєкт господарювання має видати споживачеві розрахунковий документ, форма і зміст якого відповідають цьому Положенню та залежать від виду субєкта господарювання. У пункті 2.1 цього Положення зазначено, що у разі відсутності хоча б одного з обовязкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим. Статті 13-15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачають, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, у складі адвокатського бюро і у складі адвокатського обєднання. Згідно з ч. 1 ст. 13 даного Закону, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Такий же припис мається у ч. 2 п. 65.1 ст. 65 Податкового кодексу України. Оскільки адвокатом [PERSON] здійснюється індивідуальна адвокатська діяльність (а.с. 294), то в силу п. 65.7 ст. 65 Податкового кодексу України і Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 р. № 1588 з наступними змінами (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 р. за № 1562/20300), він як самозайнята особа має бути зареєстрований як платник податків у податковій інспекції та мати довідку про взяття на облік платника податків (форми № 4-ОПП). Отже адвокат [PERSON] мала отримати гонорар за надання правової допомоги [PERSON] як самозайнята особа, але по справі таке не встановлено. Так, адвокат [PERSON] суду пояснила, що вона не зареєстрована як платник податків у податковій інспекції як самозайнята особа. Крім того, на підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу [PERSON] надала суду квитанцію № 000291 від 04.09.2015 р., згідно з якою вона сплатила гонорар за надання їй правової допомоги в сумі 4000 грн. 00 коп. адвокату [PERSON] обласної колегії адвокатів [PERSON] (а.с. 167). Проте [PERSON] здійснюється адвокатська діяльність індивідуально, а не у складі колегії адвокатів. Таким чином відсутня можливість констатувати, що квитанція № 000291 від 04.09.2015 р. про сплату [PERSON] адвокату [PERSON] коштів (гонорару) в сумі 4000 грн. 00 коп. є розрахунковим документом, що відповідає вимогам згаданого вище Положення. Враховуючи викладене,

Outcome: partial