Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що визначенні рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року по цивільній справі № 204/11/18 та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 10 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 29 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що позивач самостійно виховує спільного з відповідачкою сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 204/11/18 було зобов`язано [PERSON] сплачувати на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Після виїзду за межі України у 2014 році відповідач переказує матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] [INFO] , нерегулярно та у не повному і недостатньому обсязі. Під час розгляду справи № 204/5076/18 у 2019 році представник відповідачки надала інформацію, що у відповідачки з`явилось додаткове джерело доходу у вигляді надання платних косметичних послуг. Розмір мінімальної оплати праці в Ізраїлі, де проживає та працює відповідачка, складає 5 300 шекелей, що за курсом Національного банку України складає 40 015 грн., а середньомісячна заробітна плата складає 10 273 шекелей, що за курсом Національного банку України складає 77 560 грн. Відповідачка має змогу платити аліменти у твердій грошовій сумі 10 000 щомісяця, так як аліменти на інших дітей, чоловіка, а також на батьків не платить, а також має матеріальну можливість подорожувати в інші країни, відвідувати дорогі ресторани та салони, що також підтверджується рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/11/18, згідно якого суд прийшов до висновку, що відповідачка має суттєві зміни її матеріального становища, що не заперечувалось представником відповідача у відзиві на позовну заяву. Стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі 10 000 грн. щомісяця, який дорівнює 1/4 частки від мінімальної оплати праці в Ізраїлі є законним і обґрунтованим. За останній рік син значно виріс. Крім того, для інтелектуального розвитку дитини необхідно сплачувати за різноманітні гуртки, вартість яких є значною для одного з подружжя. Також, необхідно слідкувати за здоров`ям сина, проводити для дитини постійні консультації різних спеціалістів. Жодної допомоги у вихованні дитини, догляді за нею, витратах на лікування, навчання, оздоровлення на морі, медичних консультаціях, розвитку здібностей тощо відповідач не надає, позивач такі витрати несе самостійно. Потреби дитини значно зросли. Для сина третьокласника необхідно кожного сезону оновлювати гардероб, купувати канцтовари, підручники тощо. Відповідачка знаходиться у шлюбі, обоє з подружжя є працевлаштованими. Батьки відповідачки також працевлаштовані та мають матеріальну можливість по декілька разів на рік подорожувати. Тільки за період з 02.06.2015 року по 08.06.2017 року відповідачка подорожувала літаком щонайменше вісім разів. Згідно з викладеними відповідачкою фото з особистої сторінки з соціальної мережі відповідачка має автомобіль, в зв`язку з чим у відповідачки наявні права користування майновими правами рухомого майна, також відповідачка отримує золоті прикраси, має дорогий одяг. У відповідачки є наявність права користування нерухомим майном, що підтверджується відповідною довідкою, згідно з інформації з сайту оголошень щодо продажу квартир в м. Хайфа. Відповідачка має змогу сплачувати послуги трьох адвокатів у місті Дніпрі, які представляли інтереси відповідачки у судах різних інстанцій, ДВС, службі у справах дітей, органах опіки та піклування. Прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років є значно меншим, ніж реально необхідний та у ньому не враховано фактичні потреби та ринкові ціни, а також не враховано, що дитина постійно росте. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 06 травня 2009 року, актовий запис № 451 (а.с. 113). 11 листопада 2014 року відповідачка у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Адміністрацією муніципальної освіти ЗАТО Комаровський Оренбурзької області 11 листопада 2014 року, актовий запис № 64 (а.с. 121). 20 жовтня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 204/2372/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 14 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем Красногвардійської виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 52829637. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року по справі № 204/11/18, яке набрало законної сили 02 серпня 2018 року, було змінено розмір та спосіб стягуваних аліментів, що визначені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року по цивільній справі № 204/2372/15-ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1500 гривень щомісяця починаючи з 14 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відкликано виконавчий лист по виконавчому провадженню № 52829637, виданий на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року по цивільній справі № 204/2372/15-ц (а.с. 15-19). Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком - позивачем по справі. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність у законодавстві імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній твердій грошовій сумі на частку від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки). При цьому, перелік обставин, які можуть бути підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів чітко визначений діючим Сімейним кодексом та розширеному тлумаченню не підлягає. Основною підставою позову позивач визначив суттєві зміни матеріального становища відповідачки. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Однак, дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що позивачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами, що в матеріальному становищі відповідачки відбулись суттєві зміни. Так, у позовній заяві позивач посилається на те, що мінімальний розмір оплати праці в Ізраїлі, де проживає та працює відповідачка, складає 5 300 шекелей, що за курсом Національного банку України складає 40 015 грн., а середньомісячна заробітна плата складає 10 273 шекелей, що за курсом Національного банку України складає 77 560 грн., у зв`язку з чим вважає, що відповідачка має змогу сплачувати аліменти на утримання сина, у розмірі 10 000 грн. щомісяця. Однак, разом з цим матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження фактичного щомісячного розміру заробітку (доходу) [PERSON] на теперішній час. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі розмір мінімальної та середньомісячної заробітної плати в державі Ізраїль не означає, що [PERSON] щомісячно отримує заробітну плату не менше 5 300 шекелей щомісячно, що за курсом Національного банку України складає 40 015 грн. Більш того, матеріали справи взагалі не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачка на теперішній час працює та отримує заробіток (дохід). Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Посилання позивача на те, що відповідачка одружена та її чоловік також є працевлаштованим, а також посилання позивача на те, що батьки відповідачки також працевлаштовані і мають можливість подорожувати, судом до уваги не приймаються та відхиляються, оскільки вказані факти не стосуються предмету доказування по даній справі та жодним чином не свідчать про поліпшення матеріального становища саме відповідачки. Крім того, на підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що у період з 02.06.2015 року по 08.06.2017 року відповідачка подорожувала літаком щонайменше вісім разів. Однак, вказані обставини вже були враховані судом під час ухвалення Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 24 квітня 2018 року рішення суду по справі № 204/11/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Посилання ж позивача на те, що відповідачка у 2018 році та у 2019 році подорожувала з Ізраїлю до міста Дніпра є недоведеними жодними доказами. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд також вважає за необхідне зазначити, що фотографії з особистої сторінки відповідачки в соціальних мережах, на які посилається позивач, не є допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження того, що відповідачка має автомобіль, дорогі прикраси, дорогий одяг та харчується у дорогих ресторанах. Більш того, більша частина таких фотографій датована ще 2017 роком та позивач вже посилався на них під час розгляду Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська справи № 204/11/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Такі фотографії, на переконання суду, також не є достовірними доказами того, що матеріальне становище відповідачки на теперішній час покращилось та вона має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 10 000 грн. щомісячно. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем перед судом не доведено, що на теперішній час матеріальне становище відповідачки змінилось та вона має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій формі у розмірі 10 000 грн. щомісячно, такі твердження позивача ґрунтуються на припущеннях. Крім того, жодних належних та допустимих доказів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я отримувача аліментів, які б могли бути підставою для зміни способу стягнення аліментів та збільшення розміру аліментів, позивач до суду також не надав та судом таких обставин під час розгляду справи не встановлено. Як вже було зазначено вище, з [PERSON] на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року по справі № 204/11/18 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Однак, інформації про те, яка саме сума аліментів на утримання сина щомісячно стягується з відповідачки на теперішній час, матеріали справи також не містять. Доводи позивача про те, що відповідачка не бере участі у додаткових витратах на дитину спростовуються рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року по справі № 204/623/18, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/74539543, яким було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину у сумі 3803 грн. 52 коп., а також рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року по справі № 204/8350/18, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/82783967, яким з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 5 222 грн. 50 коп. Також, в обґрунтування заявленого розміру аліментів позивач посилається, серед іншого, на те, що неповнолітній [PERSON] займається у Комп`ютерній академії «Шаг», відвідує заняття з карате, займається вивченням англійської мови, що потребує значних витрат на утримання сина. Однак, суд звертає увагу, що такі витрати у розумінні ч. 1 ст. 185 СК України відносяться до додаткових витрат на дитину та не враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Додаткові витрати обумовлені особливими обставинами, до яких законодавством віднесено, зокрема, понесення додаткових витрат у зв`язку з розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо, а для забезпечення нормальних матеріальних умов для життя дитини - стягуються аліменти. У зв`язку з цим всі надані позивачем докази на підтвердження понесення таких додаткових витрат суд до уваги в якості належних та допустимих доказів по даній справі не приймає, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки вони не доведені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed