Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Центрально-Міської районної в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ради про визнання права власності на 2/10 частки жилого будинку, зазначаючи, що 10 серпня 1991 року вона придбала у власність 3/10 частки будинку № 101 по вулиці Літейній в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Право власності належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого у Першій Криворізькій державній нотаріальній конторі за реєстровим № 1- 7127. Даний договір був зареєстрований у комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі № 68 стор. 17, запис № 16887 від 14 серпня 1991 року. Прописана вона в даному будинку із 22 серпня 1991 року. Договір купівлі-продажу був укладений із власником 3/10 частки будинку № 101 по вулиці Літейній - [PERSON], [INFO]. Ця частка будинку належала йому згідно із свідоцтвом про право власності від 23.07.1991 року на підставі рішення виконкому райради від 26.04.1985 року № 150 та договору купівлі-продажу, посвідченого у Першій Криворізькій державній нотаріальній конторі 24.05.1979 року за реєстровим № 2-1805. Відповідно до договору купівлі-продажу в її користування перейшла квартира № 3, яка складається із 3/10 часток камяного жилого будинку: 3-1 - кухня площею 7,8 кв. м, 3-2 - кімната площею 15,10 кв. м, 3-3 - кімната площею 11,40 кв. м, 3-4 кімната площею 10,70 кв. м, гараж Ж, сарай Е. Цей будинок розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м. Згідно із рішенням Криворізької міської Ради за № 2920 від 24.12.2008 року вул. Літейна була перейменована на вулицю Ливарну. Спочатку вони з її чоловіком шукали окремий будинок, але в звязку із тим, що 16 грудня 1991 року вона з ним розлучилась, в неї вистачило грошей лише на 3/10 частини будинку, в яку вона переїхала із двома маленькими дітьми: Людмилою, на той час останній було шість років, та Тетяною, якій було чотири роки. У 1992 році із Магаданської області Російської Федерації до неї переїхала її мати - [PERSON] (прописана у даному будинку із 03.04.1992 року). У Російській Федерації в неї залишилась нерухомість, за яку вона пізніше отримала гроші, щоб придбати житло на Україні. [PERSON] (продавцю за угодою купівлі-продажу) належало на право власності 2/10 частки будинку № 101 по вул. Літейній у м. Кривому розі Дніпропетровської області. Ця частка будинку належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 1979 року посвідченого у Першій Криворізькій державній нотаріальній конторі за реєстровим № 1- 2-1805. Даний договір був зареєстрований у комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 02 лютого 1988 року в реєстровій книзі № 68 стор. 17. Прописаний [PERSON] був у даному будинку із 13 серпня 1982 року. Згідно із договором купівлі-продажу йому належало: тамбур 2-1 площею 9,40 кв. м, коридор 2-2 площею 2,70 кв. м, кімната 2-6 площею 11,4 кв. м, сарай « В». [PERSON] запропонував їй купити в нього його частку, оскільки він збирався переїхати до своїх рідних в інше місто. Вони з останнім домовились про придбання нею в нього 2/10 часток будинку за 7 000 (сім) тисяч карбованців. Але на той час у неї не було всієї суми грошей. Із 1991 року по 1993 рік [PERSON] мешкав у 2/10 частках будинку. Потім він все менш став появлятись у будинку, пояснивши це тим, що мешкає в своїх рідних. У 1994 році в неї вже були гроші, так як на той час було продано нерухомість, яка належала її матері. 21 вересня 1994 року [PERSON] власноручно написав розписку про отримання від неї грошей у сумі 7 000 (сім тисяч) карбованців за 2/10 частки вищезгаданого будинку в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON]. Вони разом ходили до нотаріальної контори за консультацією щодо оформлення договору купівлі-продажу. В якості гарантії він передав їй свій паспорт і правовстановлюючі документи та сказав, що коли владнає свої справи, вони одразу укладуть договір купівлі-продажу. Вони домовились, що він приїде 25 січня 1995 року, але він більше не зявлявся. Вона продовжувала мешкати в будинку разом зі своєю родиною. Вважає, що з її сторони повністю виконані умови їхньої домовленості - гроші за 2/10 частки будинку нею були добросовісно передані власнику в присутності свідків. Згідно із рішенням виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів за № 256 від 14.03.2001 року вона отримала державний акт на право приватної власності на землю, якою вона користується для обслуговування будинку. 22 червня 2006 року відповідно до акта обстеження у звязку із заборгованістю, яка рахувалась за [PERSON], на його лічильнику було відрізано газ. У неї окремий лічильник, яким вона користується для опалення будинку та для споживання газу. Згідно із довідкою від 03 листопада 2008 року заборгованість, яка рахувалась за [PERSON], складала 1778 грн. 04 коп. У 2006 році вона зверталась до виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів стосовно оформлення права власності на 2/10 частки будинку, якою вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє. У відповіді від 20 липня 2006 року вказано про те, що ця частина будинку не рахується як безхазяйна і належить [PERSON] Також вона користується земельною ділянкою для обслуговування 1/2 часткою будинку, в якій вона фактично мешкає та яку утримує (3/10 та 2/10 частини). Спадкоємців на 2/10 частки будинку після [PERSON], [INFO], немає. Згідно із запитом суду до Центрально-Міського РАЦСу із проханням надати довідку про смерть [PERSON] зазначено, що він не рахується як померлий. Відповідно до довідки Криворізького БТІ від 25 травня 2015 року на даний час позивачу належить 3/10 частки жилого будинку. У довідці Криворізького БТІ від 11 вересня 2015 року вказано, що право власності на 2/10 частки жилого будинку зареєстровано на імя [PERSON] Згідно із довідкою від 04 червня 2015 року, яку видано головою квартального комітету № 50, вона постійно мешкає у будинку № 101 по вул. Ливарній у м. Кривому розі Дніпропетровської області. Відповідно до довідки та акта від 17 грудня 2015 року, які видані головою квартального комітету № 50, [PERSON] не мешкає в будинку № 101 по вул. Ливарній у м. Кривому розі Дніпропетровської області з 25 січня 1995 року. У заяві від співвласника 1/2 частки будинку № 101 по вул. Ливарній у м. Кривому розі Дніпропетровської області [PERSON] останній також не заперечує проти визнання за нею права власності на 2/10 частки спірного жилого будинку. Посилаючись на викладене, [PERSON] в уточненій позовній заяві просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 2/10 частки камяного жилого будинку, що складається із тамбуру 2-1 площею 9,40 кв. м, коридору 2-2 площею 2,70 кв. м, кімнати 2-6 площею 11,40 кв. м, сараю «В», який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ливарна, будинок № 101 (сто один), які належали [PERSON] У процесі судового розгляду первісного відповідача - виконавчий комітет Центрально-Міської районної в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ради ухвалою суду від 30 березня 2016 року було замінено на належного відповідача [PERSON], а також залучено третьою особою іншого співвласника спірного домоволодіння [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У звязку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 10 серпня 1991 року вона придбала у власність 3/10 частки будинку № 101 по вулиці Літейній в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Право власності належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого у Першій Криворізькій державній нотаріальній конторі за реєстровим № 1- 7127. Даний договір був зареєстрований у комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі № 68 стор. 17, запис № 16887 від 14 серпня 1991 року. Прописана вона в даному будинку із 22 серпня 1991 року. Договір купівлі-продажу був укладений із власником 3/10 частки будинку № 101 по вулиці Літейній - [PERSON], [INFO]. Ця частка будинку належала йому згідно із свідоцтвом про право власності від 23.07.1991 року на підставі рішення виконкому райради від 26.04.1985 року № 150 та договору купівлі-продажу, посвідченого у Першій Криворізькій державній нотаріальній конторі 24.05.1979 року за реєстровим № 2-1805. Відповідно до договору купівлі-продажу в її користування перейшла квартира № 3, яка складається із 3/10 часток камяного жилого будинку: 3-1 - кухня площею 7,8 кв. м, 3-2 - кімната площею 15,10 кв. м, 3-3 - кімната площею 11,40 кв. м, 3-4 кімната площею 10,70 кв. м, гараж Ж, сарай Е. Цей будинок розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м. Згідно із рішенням Криворізької міської Ради за № 2920 від 24.12.2008 року вул. Літейна була перейменована на вулицю Ливарну. Спочатку вони з її чоловіком шукали окремий будинок, але в звязку із тим, що 16 грудня 1991 року вона з ним розлучилась, в неї вистачило грошей лише на 3/10 частини будинку, в яку вона переїхала із двома маленькими дітьми: Людмилою, на той час останній було шість років, та Тетяною, якій було чотири роки. У 1992 році із Магаданської області Російської Федерації до неї переїхала її мати - [PERSON] (прописана у даному будинку із 03.04.1992 року). У Російській Федерації в неї залишилась нерухомість, за яку вона пізніше отримала гроші, щоб придбати житло на Україні. [PERSON] (продавцю за угодою купівлі-продажу) належало на право власності 2/10 частки будинку № 101 по вул. Літейній у м. Кривому розі Дніпропетровської області. Ця частка будинку належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 1979 року посвідченого у Першій Криворізькій державній нотаріальній конторі за реєстровим № 1- 2-1805. Даний договір був зареєстрований у комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 02 лютого 1988 року в реєстровій книзі № 68 стор. 17. Прописаний [PERSON] був у даному будинку із 13 серпня 1982 року. Згідно із договором купівлі-продажу йому належало: тамбур 2-1 площею 9,40 кв. м, коридор 2-2 площею 2,70 кв. м, кімната 2-6 площею 11,4 кв. м, сарай « В». [PERSON] запропонував їй купити в нього його частку, оскільки він збирався переїхати до своїх рідних в інше місто. Вони з останнім домовились про придбання нею в нього 2/10 часток будинку за 7 000 (сім) тисяч карбованців. Але на той час у неї не було всієї суми грошей. Із 1991 року по 1993 рік [PERSON] мешкав у 2/10 частках будинку. Потім він все менш став появлятись у будинку, пояснивши це тим, що мешкає в своїх рідних. У 1994 році в неї вже були гроші, так як на той час було продано нерухомість, яка належала її матері. 21 вересня 1994 року [PERSON] власноручно написав розписку про отримання від неї грошей у сумі 7 000 (сім тисяч) карбованців за 2/10 частки вищезгаданого будинку в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON]. Вони разом ходили до нотаріальної контори за консультацією щодо оформлення договору купівлі-продажу. В якості гарантії він передав їй свій паспорт і правовстановлюючі документи та сказав, що коли владнає свої справи, вони одразу укладуть договір купівлі-продажу. Вони домовились, що він приїде 25 січня 1995 року, але він більше не зявлявся. Вона продовжувала мешкати в будинку разом зі своєю родиною. Вважає, що з її сторони повністю виконані умови їхньої домовленості - гроші за 2/10 частки будинку нею були добросовісно передані власнику в присутності свідків. Згідно із рішенням виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів за № 256 від 14.03.2001 року вона отримала державний акт на право приватної власності на землю, якою вона користується для обслуговування будинку. 22 червня 2006 року відповідно до акта обстеження у звязку із заборгованістю, яка рахувалась за [PERSON], на його лічильнику було відрізано газ. У неї окремий лічильник, яким вона користується для опалення будинку та для споживання газу. Згідно із довідкою від 03 листопада 2008 року заборгованість, яка рахувалась за [PERSON], складала 1778 грн. 04 коп. У 2006 році вона зверталась до виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів стосовно оформлення права власності на 2/10 частки будинку, якою вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє. У відповіді від 20 липня 2006 року вказано про те, що ця частина будинку не рахується як безхазяйна і належить [PERSON] Також вона користується земельною ділянкою для обслуговування 1/2 часткою будинку, в якій вона фактично мешкає та яку утримує (3/10 та 2/10 частини). Спадкоємців на 2/10 частки будинку після [PERSON], [INFO], немає. Згідно із запитом суду до Центрально-Міського РАЦСу із проханням надати довідку про смерть [PERSON] зазначено, що він не рахується як померлий. Відповідно до довідки Криворізького БТІ від 25 травня 2015 року на даний час позивачу належить 3/10 частки жилого будинку. У довідці Криворізького БТІ від 11 вересня 2015 року вказано, що право власності на 2/10 частки жилого будинку зареєстровано на імя [PERSON] Згідно із довідкою від 04 червня 2015 року, яку видано головою квартального комітету № 50, вона постійно мешкає у будинку № 101 по вул. Ливарній у м. Кривому розі Дніпропетровської області. Відповідно до довідки та акта від 17 грудня 2015 року, які видані головою квартального комітету № 50, [PERSON] не мешкає в будинку № 101 по вул. Ливарній у м. Кривому розі Дніпропетровської області з 25 січня 1995 року. У заяві від співвласника 1/2 частки будинку № 101 по вул. Ливарній у м. Кривому розі Дніпропетровської області [PERSON] останній також не заперечує проти визнання за нею права власності на 2/10 частки спірного жилого будинку. Частиною 1 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно на підставі набувальної давності. Згідно прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалось за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто із 01 січня 2001 року. Відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять років з часу спливу позовної давності Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є достатньо обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки отримати право власності в позасудовому порядку не можливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved