Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 24 вересня 2003 року вона працювала в публічному акціонерному товаристві «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» (далі ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія»). Починаючи з 2014 року підприємство почало не в повному обсязі виплачувати заробітну плату або взагалі її не виплачувало, у звязку із чим станом на січень 2015 року у відповідача утворилась заборгованість із заробітної плати в розмірі 8 281 грн. 37 коп. Тому 2 лютого 2015 року вона звільнилась із підприємства. Після звільнення відповідач не провів із нею розрахунок, у звязку із чим вона звернулась до правоохоронних органів, якими на підставі її заяви та колег було порушено кримінальне провадження відносно посадових осіб підприємства. Відповідно до розрахункових листів відповідача її середньомісячна заробітна плата складає 1 200 грн., а прострочення розрахунку становить 8 місяців, тому сума середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку складає 9 600 грн. Такими діями відповідача їй також завдано моральної шкоди. Посилаючись на викладене, [PERSON] просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9 600 грн., 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4 710 грн. 37 коп., а в решті позовних вимог просила відмовити. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на вказаному підприємстві з 24 вересня 2003 року до 2 лютого 2015 року. Позивач була звільнена з підприємства на підставі її зави про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку із порушенням відповідачем законодавства про працю та умов колективного договору. На час звільнення борг відповідача із виплати заробітної плати позивачу складав 14 054 грн. 4 коп., який остаточно був сплачений підприємством 12 червня 2015 року. Тобто період прострочення виплати позивачу всіх належних їй сум при звільненні від підприємства становить з 2 лютого 2015 року до 12 червня 2015 року. Середньомісячна заробітна плата позивача складає 1 311 грн. 24 коп. Зазначені обставини сторонами не оспорюються. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 4 710 грн. 37 коп., який слід стягнути з відповідача на користь позивача. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин суд вважає, що невиплатою відповідачем протягом більше пяти місяців всіх належних позивачу сум при звільненні було порушено її законні права, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн. Також необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. Позовні вимоги до прокуратури Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позивачем не предявлялись. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial