Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому зазначив про те, що із 19 травня 1992 року він перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Разом із тим, сімейне життя не склалося через протилежність поглядів на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. З березня 2011 року вони не підтримують подружні відносини та не ведуть спільного господарства. Позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, оскільки він суперечить його інтересам та носить лише формальний характер. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. У позовній заяві та заяві доданій до позову просив суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася. Про день, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки до суду не повідомлені. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 19 травня 1992 року, про що Єсаулівською селищною радою Антрацитського району Луганської області зроблено відповідний актовий запис № 9. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Відповідно до статей 104 й 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із матеріалів справи встановлено, що сторони впродовж тривалого часу не підтримують шлюбних відносин, не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Позивач наполягає на розірвання шлюбу, так як його збереження суперечить його інтересам. З огляду на викладене, та враховуючи принцип добровільності шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше його збереження - є неможливим. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved