Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, моральної шкоди та компенсації за надану правову допомогу. В обґрунтування позову зазначила, що з 05 січня 2011 року по теперішній час працює у ПАТ «Азовзагальмаш». За період роботи з вересня 2014 року по вересень 2015 року позивачці була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 11101,08 грн. У зв'язку з тим, що відповідач не виплачує заробітну плату, позивачка звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу. Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області видано судовий наказ №264/6655/15-ц від 02 жовтня 2015 року, але Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2015 року судовий наказ було скасовано. Оскільки тривалий час з боку роботодавця триває порушення прав позивачки, вона вимушена звернутися за її захистом в судовому порядку. У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати вважає необхідним стягнути на її користь компенсацію втрати частини доходів. Також позивачка зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює в 1000 грн. На підставі викладеного, позивачка просив стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 11101,08 грн., компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та компенсацію за надану правову допомогу у розмірі 1000 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її присутності, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у зв'язку з неявкою відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовну заяву визнала частково, в частині заборгованості по заробітній плати у розмірі 11995,32 грн. та компенсації у розмірі 2372,31 грн. Інші позовні вимоги не визнає, вказуючи про їх безпідставність та необґрунтованість. Просила частково задовольнити позов в частині стягнення заборгованості з заробітної плати та компенсації. У зв'язку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Судом встановлено, що позивачка у період з 05 січня 2011 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивачки (а.с. 5). Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2015 року задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про скасування судового наказу про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати на користь [PERSON]. Відповідно до ухвали скасовано судовий наказ №264/6655/15-ц, 2-н/264/1257/2015 від 02 жовтня 2015 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь [PERSON] заборгованість з заробітної плати (а.с. 7). За період роботи позивачки їй нараховується заробітна плата. Згідно довідки №238/РО-518 від 30 листопада 2015 року, за підписом головного бухгалтера ПАТ «Азовзагальмаш», заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з вересня 2014 року по жовтень 2015 року, станом на 15 жовтня 2015 року складає 11995,32 грн. При цьому суд зазначає, що вказана сума заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] вказана вже з урахуванням утримань передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Відповідачем вимог закону дотримано не було та розрахунок не проведений, що підтверджується власною довідкою відповідача №238/РО-518 від 30 листопада 2015 року, внаслідок чого станом на теперішній час існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 11995,32 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про те, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню у розмірі 11995,32 грн. При розрахунку сум компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати суд виходить з наступного. За статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі - Порядок), його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Позивачкою заявлено позовні вимоги щодо стягнення на її користь компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, оскільки несвоєчасна виплата відповідачем заробітної плати призвела до втрати позивачем частини доходів, але не додано жодного розрахунку. Разом з тим, представник відповідача у своїх запереченням до позову надав довідку за підписом в.о. директора центра інформаційних технологій ПАТ «Азовзагальмаш» №280/336 від 03 грудня 2015 року у якій зроблено розрахунок компенсації. Відповідно до вищезазначеної довідки сума компенсації складає 2372,31 грн. При цьому суд зазначає, що вказаний розрахунок зроблений відповідно до вимог існуючого Порядку та встановленої в ньому методики підрахунку та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як належно обґрунтована. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо стягнення компенсації в розмірі 2372,31 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачці заробітної плати позивачці була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачкою у 1000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивачки, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивачки пов'язані з певними душевними стражданнями і вважає, що 300 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої їй моральної шкоди. Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. На підставі ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. При цьому така особа має право знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів та бути присутнім у судовому засіданні. Позивачем надано договір доручення на надання правової допомоги, а також квитанцію та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких вона сплатила 1000,00 грн. за надання юридичних послуг, а саме юридична консультація та роз'яснення по справі, складання судового наказу, підготовка правової позиції по справі, підрахунки заборгованості та формування та складання позовної заяви, додатків до неї, тривалість 3 години 30 хвилин. Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже з відповідача на користь позивачки на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 1000,00 грн. Що стосується судового збору, то суд виходить з наступного. Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Вимогами ч. 3 ст. 88 ЦК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно із нормами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату, яка з 1 січня дорівнює 1218 гривень. Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, що разом складає 974,40 грн.

Outcome: partial