Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 вересня 2016 р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з нього боргу за кредитним договором у сумі 35 552,19 грн. Вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений нотаріусом із порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, нотаріус не перевірив безспірності заборгованості, на підставі якого вчинив виконавчий напис, не перевірив чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису , чим порушив вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат». Із урахуванням зазначеного, [PERSON] просив позов задовольнити, визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовну заяву , просять задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ « ПриватБанк» до суду не з»явився , про розгляд справи повідомлявся належним чином та в установлений законом строк, про що свідчать розписки про отримання судових повісток. Представник відповідача Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області до суду не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , прохав вирішити справу на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. до суду не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи , суд дійшов таких висновків. Судом встановлено , що 23 квітня 2007 р. між [PERSON] та ЗАТ ( правонаступником якого є ПАТ ) « ПриватБанк» укладено кредитний договір № HAXRRX 12610379, відповідно до умов якого банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 1866,00 грн. на строк 10 місяців по 22.02.2008 р. включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту . 17 серпня 2016 р. ПАТ КБ « ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № HAXRRX 12610379 від 23 квітня 2007 у сукупному розмірі 35 552,19 гривень. 14 вересня 2016 р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за №3808, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № HAXRRX 12610379 від 23 квітня 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 27 липня 2016 року грошових коштів у сумі 35552,19 грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту - 1866,00 грн. ; заборгованості за відсотками - 11085,14 грн.; заборгованості з комісії -503,80 грн., заборгованості з пені - 19928,10 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) - 500,00 грн., заборгованості по штрафам ( відсоток від суми заборгованості) -1669,15 грн. Стягнення здійснюється за період з 23 квітня 2007 року по 27 липня 2016 року. Оспорюваний виконавчий напис був вчинений на підставі наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» копії кредитного договору від 23 квітня 2007 р. , розрахунку заборгованості за договором станом на 27 липня 2016 року , письмової вимоги банку від 15 серпня 2016 року про усунення порушень за кредитним договором, направлену цінним листом на адресу позичальника [PERSON] . Постановою від 24 липня 2017 року головним державним виконавцем Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Безверхої Г.В. за виконавчим написом №3808 від 14 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Таким чином нотаріус , перш ніж вчинити виконавчий напис , повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості , про який йдеться в Переліку №1172 , чи подані всі передбачені Переліком документи , чи оформлені такі документи належним чином , чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов»язання ,чи не виник спір між зацікавленими особами ,чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису . Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З розрахунку заборгованості судом встановлено, що [PERSON] зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконував і жодного разу, починаючи з 2007 року, кредит та проценти за користування ним не сплачував. Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюються з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Тобто, починаючи з 2007 року, банк був обізнаний про порушення свого права та у нього виникло право вчиняти дії для захисту порушеного права. Жодного щомісячного платежу на виконання кредитного договору, кінцевий строк погашення кредиту за яким 22.02.2008 р, позивач не вносив, і позовна давність за домовленістю сторін збільшена не була, з дня виникнення права вимоги на стягнення вказаної заборгованості минуло більше трьох років, що виключає можливість її стягнення за виконавчим написом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15. Щодо доводів заявника про те, що постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662, якою Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», у відповідній частині визнана незаконною і нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, суд зазначає наступне. Дійсно, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, визнано незаконною і нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року № 662, зокрема, в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Момент, з якого постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 у відповідній частині втрачає чинність, згідно з резолютивною частиною постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року не визначений. Оскільки постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року набрала законної сили з моменту проголошення, а оскаржуваний виконавчий напис вчинений 14 вересня 2016 року, ця постанова не свідчить про вчинення виконавчого напису із порушенням встановленої законодавством процедури. Аналоічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 21.11.2018 р. у справі №686/1144/17-ц. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено , що стягувачем у період з 2007 р. по 2017 р. не було здійснено жодних дій щодо з»ясування чи було погашено кредит [PERSON] Також у вказаний період він не отримував жодного повідомлення або вимог від ПАТ КБ « ПриватБанк» щодо заборгованості по кредиту. Матеріали справи не містять доказів про отримання [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень по кредитному договору направлену йому банком 15.08.2016 р. Крім того, приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності (з 23 квітня 2007 року по 27 липня 2016 р. ), тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років, а також нотаріус вирішив стягнути з відповідача одночасно пеню та штрафи за порушення боржником грошового зобов'язання, що не відповідає вимогам статті 61 Конституції України. Виходячи з вище викладеного , виконавчий напис має бути визнаний таким , що не підлягає виконанню , оскільки нотаріусом не було встановлено безспірність заборгованості , а також минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису , оскільки на час звернення банку до нотаріальної контори сплив строк позовної давності, отже є таким, що порушує права та інтереси позивача. Позивач надав достатньо доказів на підтвердження позову , тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню , а виконавчий таким , що не підлягає виконанню.

Outcome: approved