Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 15 червня 2015 року по 31 січня 2015 року працювала на посаді юриста у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та звільнилась з посади за власним бажанням на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте при звільненні з позивачем не проведено остаточний розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі, яка станом на 31 січня 2015 року складає 31 617 грн. 13 коп., та котра стягується з відповідача на підставі судового наказу Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року. Оскільки заборгованість по заробітній платі не виплачена, то позивач звернулася з цим позовом до суду, просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 лютого 2015 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 83 664 грн. 64 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 13 426 грн. 08 коп. Під час розгляду справи позивач змінила позовні вимоги, просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 лютого 2015 року по 21 грудня 2015 року у розмірі 89 654 грн. 23 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 13 426 грн. 08 коп. Сторони до судового засідання не з'явились. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо розгляду справи в порядку заочного провадження заперечує. Представник відповідача до судового засідання не з'явився. Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено під час судового розгляду [PERSON] з 15 червня 2015 року по 31 січня 2015 року працювала у відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку та не виплачено по цей час заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідачем здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати відповідно до вказаного Порядку, розмір якої становить 508 грн. 67 коп. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок у день звільнення, то відповідно до положень ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 1 лютого 2015 року по 21 грудня 2015 року у розмірі 89 654 грн. 23 коп. за розрахунком позивача, з яким суд повністю погоджується та котра складається із суми 113 433 грн. 41 коп. за вирахуванням податку на доходи з фізичних осіб та військового збору. При цьому, суд бере до уваги Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 року № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Згідно з п. 4 вказаної Постанови сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділеній на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Тому, суд дійшов висновку і про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 13 426 грн. 08 коп. за період з 1 лютого 2015 року по 30 листопада 2015 року за розрахунком позивача, з яким суд погоджується та котра складається із суми 16 949 грн. 33 коп. за вирахуванням податку на доходи з фізичних осіб та військового збору. Всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 103 080 грн. 31 коп. (89 654 грн. 23 коп. + 13 426 грн. 08 коп.). Оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі у розмірі 1 030 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved