Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

У квітні 2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначено, що вона з 02.07.2012 перебувала у трудових відносинах із відповідачем по справі. Перебуваючи у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», протягом останнього півріччя перед звільненням вона не отримувала заробітну плату, у зв`язку із чим була вимушена з 28.02.2018 розірвати трудовий договір за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні № 183 від 28.02.2018, сума до виплати при звільненні склала 67 765,20 грн. Однак в день її звільнення заробітна плата та інші суми, які виплачуються при звільненні працівника, їй виплачені не були. ПАТ «Запоріжжяобленерго» повністю виплатило їй заробітну плату у зв`язку зі звільненням лише 21.08.2018. Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає, що у зв`язку із затримкою у виплаті заробітної плати на 5 місяців та 21 день, з відповідача на її користь підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку виплати заробітної плати за період з березня 2018 року по серпень 2018 року у сумі 813 грн. 18 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2018 по 27.08.2018 в сумі 42 919 грн. 91 коп. Ухвалою судді від 14.04.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Вирішено провести перше судове засідання у цій справі 15.05.2020. 05.05.2020 до суду надійшов відзив ПАТ «Запоріжжяобленерго» на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування відзиву зазначено, що виплата належних [PERSON] при звільненні сум заробітної плати відбулась 21.08.2018, а тому тримісячний строк для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні сплив 21.11.2018. Враховуючи те, що позов пред`явлено 09.04.2020, тобто з пропуском, передбаченого ст. 233 КЗпП України, строку позов в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 813,18 грн., представник відповідача зазначив, що така компенсація була виплачена позивачу 28.09.2018 року в сумі 558 грн., 10.10.2018 в сумі 413 грн., 18.10.2018 в сумі 297,18 грн., а загалом у сумі 1268,18 грн., яка перевищує суму компенсації у розмірі 813 грн. 18 коп., розраховану позивачем. З огляду на викладені обставини представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Судове засідання, призначене на 15.05.2020, було відкладено, оскільки станом на день зазначеного судового засідання не сплив строк для подання заперечень на відзив. Згідно інформації із сайту Укрпошти, відзив на позовну заяву отримано позивачем 22.05.2020. Станом на 29.05.2020 заперечення на відзив від позивача не надійшли. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач у справі [PERSON] перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Запоріжжяобленерго» з 02.07.2012. 28.02.2018 [PERSON] було звільнено за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні № 183 від 28.02.2018, сума до виплати [PERSON] при звільненні складала 67 765,20 грн. і була виплачена позивачу 21.08.2018. Між сторонами виник спір з приводу відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати та за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Вищезазначене вказує на те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року, положення статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку із статтями 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Отже, в справі що розглядається, строк для пред`явлення до суду позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для позивача розпочався з 21 серпня 2018 року (з дня, коли відповідач виплатив суми, які належали [PERSON] при звільненні), а закінчився відповідно 22 листопада 2018 року. З огляду на вищевикладені обставини, зважаючи на те, що позивач звернулася до суду лише 13.04.2020, тобто через 1 рік і майже 8 місяців з моменту виплати належних їй сум при звільненні, причин пропуску строку, які б давали підстави для його поновлення, не навела, - суд доходить висновку, що позивачем пропущено 3-місячний строк звернення до суду, а тому з цих підстав слід відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Що стосується позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітку в зв`язку з порушенням термінів його виплати, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями частини 6 ст. 95 КЗпП України, статей 33, 34 ЗУ «Про оплату праці», заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Статтею 34 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). У своєму позові, [PERSON] заявляла позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 813,18 грн. Проте, згідно бухгалтерської довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» позивачу [PERSON] була виплачена компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року в загальному розмірі 1268,18 грн., зокрема, 28.09.2018 року позивачу була виплачена компенсація в сумі 558 грн., 10.10.2018 - 413 грн., 18.10.2018 - 297,18 грн. Отримавши відзив на позов та докази на підтвердження сплати відповідачем компенсаціївтрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, позивач обставини виплати їй компенсації за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року не спростувала, доказів на підтвердження своїх позовних вимог суду не надала, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. Враховуючи викладені вище обставини в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. З огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, в силу ст. 141 ЦПК України, підстави для стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» витрат позивача по сплаті судового збору відсутні.

Outcome: dismissed