Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач-1), треті особи: Головне територіальне управління юстиції в місті Києві та [PERSON] про встановлення фактів проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу і постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно. В процесі розгляду справи позивачем було надано заяву про збільшення розміру позовних вимог з урахуванням уточнень, до Київської міської ради, [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач-3), треті особи: Головнетериторіальне управління юстиції в місті Києві та Київська міська прокуратура № 10 про встановлення фактів, визнання договору недійсним та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги, з урахуванням заяви від 29.04.2016 року мотивовані тим, що позивач проживала разом із [PERSON], [INFO], однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в будинку [ADDRESS] в період з вересня 2007 року до [INFO]. [INFO] [PERSON] помер. На час смерті померлий був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS], та квартири за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із правовою необізнаністю позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за спливом шестимісячного строку. Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 35/2015. Позивач вважала, що вона має право на спадкування в четверту чергу за законом, оскільки проживала із [PERSON] однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу не менше як п'ять років до дня його смерті, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах. За час спільного проживання позивач постійно доглядала за [PERSON], особливо коли він хворів, готувала йому їжу, прала та прасувала одяг, прибирала в спільному помешканні тощо. [PERSON] завжди вважав та називав позивача своєю дружиною, а вона його - чоловіком. За період спільного проживання позивач із [PERSON] вели спільне господарство, мали загальний бюджет, за спільні кошти ремонтували своє житло, оплачували житлово-комунальні та інші послуги, купували ліки, продукти харчування, одяг, домашню побутову техніку, і меблі та предмети домашнього вжитку, разом харчувалися, відпочивали, гостювали та святкували родинні свята. Враховуючи те, що шлюб зареєстрований не був, то реалізація спадкових прав заявника залежить від доведення факту проживання однією сім'єю. Окрім того, позивачу стало відомо, що 10 лютого 2016 приватний нотаріус Патрєва Ю. П. Київського нотаріального округу посвідчила договір дарування, в реєстрі № 251, за яким померлий [INFO] [PERSON] подарував квартиру в [ADDRESS] [PERSON], який проживає в [ADDRESS]. Також, 10 лютого 2016 приватний нотаріус Патрєва Ю. П. Київського нотаріального округу посвідчила договір дарування, в реєстрі № 250, за яким [PERSON] подарував квартиру в [ADDRESS] гр. [PERSON]. Враховуючи те, що [PERSON] помер [INFO], то договори дарування від 10 лютого 2016 позивач вважала є нікчемними в силу статті 228 ЦК України. Зазначала, що вчинення договору дарування квартири особою яка померла [INFO] (від особи померлого) свідчить про незаконне заволодіння третіми і особами спадковим майном, що дає підстави вважати договори нікчемними. Визнання таких договорів недійсними не вимагається як таких, що порушують публічний порядок, оскільки вони були спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Окрім того, позивачу стало відомо, що 21.03.2016 року [PERSON] уклав з [PERSON] іпотечний договір, відповідно до якого передав в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS]. Так позивач також вважала, що іпотечний договір від 21.03.2016 підлягає визнанню недійсним, оскільки [PERSON] не набув права власності на спірну квартиру за адресою: [ADDRESS], в силу нікчемності договору дарування від 10.02.2016, в реєстрі № 250. Посилаючись на викладене, позивач просила суд встановити факт проживання її, [PERSON], із [PERSON], [INFO], який помер [INFO], однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу з вересня 2007 року до [INFO]. Встановити факт постійного проживання [PERSON], із [PERSON], [INFO], в будинку [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO]. Визнати недійсним іпотечний договір від 21.03.2016 укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Горбунова Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 428. Визнати за [PERSON], в порядку спадкування після смерті [PERSON], помер [INFO], право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Визнати за [PERSON], в порядку спадкування після смерті [PERSON], помер [INFO], право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. В судовому засіданні прокурор проти задоволення позову заперечував в повному обсязі у зв'язку із його недоведеністю та необґрунтованістю. Представник Головного територіального управління юстиції в місті Києві в судове засідання не з'явився, разом із тим просив суд розглядати справу за його відсутності та у вирішенні спору поклався на розсуд суду з урахуванням підстав, зазначених в письмових поясненнях по справі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи, повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Неявка представника Київської міської ради в судове засідання була визнана судом неповажною. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача та прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ~[INFO] помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] та на квартиру за адресою: [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 111-126). Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] (Т.1, а.с. 111), [PERSON] (Т.1, а.с. 116) та [PERSON] (Т.1, а.с. 123). Постановами державного нотаріуса Дев'ятої київської державної нотаріальної контори від 30.01.2015 року та від 04.08.2015 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії за заявами [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із не підтвердженням факту проживання з померлим однією сім'єю на протязі п'яти років (Т.1, а.с. 114, 121). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом із тим, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання із [PERSON], однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу з вересня 2007 року до [INFO], а також постійного проживання [PERSON] із [PERSON] в будинку [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO], а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вказане, у зв'язку із недоведеністю позивачем позовних вимог в частині встановлення фактів її спільного проживання із спадкодавцем однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу з вересня 2007 року до [INFO] та постійного проживання [PERSON] із [PERSON] в будинку [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO], позовні вимоги про визнання за позивачем в порядку спадкування після смерті [PERSON], помер [INFO], права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] та на квартиру за адресою: [ADDRESS], визнаються судом недоведеними та необґрунтованими, а тому також не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсними іпотечного договору від 21.03.2016, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Горбунова Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 428, то оскільки статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а судом встановлено, що інтереси позивача у зв'язку із спадкуванням майна [PERSON] не можуть бути порушеними, то такі вимоги також задоволенню не підлягають, як такі, що заявлені неналежним позивачем. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed