Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 12.03.2015 року відповідач на території кладовища в с. Глибочиця Житомирського району, по вул. Соборній з корисливих мотивів порізав на частини металеву надмогильну огорожу, якою були огороджені могили її родичів чоловіка [PERSON], матері [PERSON], батька [PERSON] та брата [PERSON], вчинивши наругу над їхніми могилами. Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 22.05.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки та звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1 рік. У результаті вчинення злочину їй завдано відповідачем матеріальної та моральної шкоди. Згідно рахунку-фактури № СФ7-05453 від 15.06.2015 року вона заплатила за дані металеві конструкції 13937,62 грн. Протиправними діями відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, яка полягала в сильних душевних стражданнях. Тому просить стягнути з відповідача 13937,62 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 40000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, обґрунтовуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві. Позивач пояснила, що за могилами своїх рідних доглядає вона сама, огорожа була поставлена 2-3 роки тому. Коли був затриманий відповідач, то зняті дві секції огорожі він встиг порізати на частини, які полагодити було неможливо, через що за зданий метал вона отримала 250,00 грн. Квитанція на підтвердження сплати коштів за придбання огорожі була втрачена та за її проханням за місцем виготовлення огорожі їй видано рахунок-фактуру № СФ7-05453 від 15.06.2015 року. Заподіяне відповідачем викликало в неї сильне душевне хвилювання та стрес, що не припиняються й на теперішній час, погіршився стан здоров'я. Шкода відповідачем не відшкодована. У судовому засіданні відповідач не заперечував проти стягнення з нього 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а в іншій частині позов не визнав. Представник відповідача зазначив про відсутність доказів розміру матеріальної шкоди, недоведеність та необґрунтованість розміру заявленої моральної шкоди. Суд, заслухавши сторони та їхніх представників, дослідивши письмові матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.\- Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна (немайнова) шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За правилами ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка, зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 22.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24.07.2015 року, відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки та звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом 1 року іспитового строку. Зокрема, Житомирським районним судом Житомирської області було встановлено, що на початку березня 2015 року [PERSON] на території кладовища в с. Глибочиця Житомирського району з корисливих мотивів за допомогою електроболгарки порізав на частини металеву частину надмогильної огорожі, встановленої за місцем поховання родичів [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вчинивши таким чином наругу над могилами. У даному кримінальному провадженні [PERSON] визнана потерпілою. Наведені обставини в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню та обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди позивачем надано рахунок-фактура № СФ7-05453 від 15.06.2015 року, проте суд не приймає його до уваги як доказ розміру завданої їй злочином матеріальної шкоди, так як даний документ не містить необхідних відомостей, які б вказували на безпосереднє відношення вказаного товару труби 50 х 25 х 3 та листа г/к 3 (1 х 2) ЗПС до металевої огорожі, частина якої була порізана на частини відповідачем, а також зазначений документ не свідчить про оплату коштів у сумі 13937,62 грн. за придбання цього товару, оскільки не є платіжним документом. Під час судового розгляду справи судом розяснювалося позивачу та її представнику їхнє право на заявлення клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості огорожі та розміру матеріальної шкоди. Втім такого клопотання заявлено не було. Позивач вказала на те, що не має бажання заявити клопотання про призначення відповідної експертизи. Також судом розяснено стороні позивача наслідки невчинення процесуальної дії, а саме незаявлення клопотання про призначення експертизи, які з їх слів були зрозумілі їм. Аналізуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру заподіяної їй відповідачем матеріальної шкоди внаслідок вчинення злочину. Разом з тим, на переконання суду, є доведеним факт заподіяння позивачу відповідачем моральної шкоди, яка полягала в її душевних стражданнях, повязаних з протиправною поведінкою відповідача щодо неї як потерпілої у кримінальному провадженні. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, а саме вчинення відповідачем наруги над могилами померлих найближчих родичів позивача - чоловіка [PERSON], матері [PERSON] та батька [PERSON], глибину фізичних та душевних страждань позивача. Тому, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача 6000 грн. на користь позивача на відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн. за подання позову немайнового характеру.

Outcome: partial