Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» про стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.12.2015 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра -Україна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 03.005432.0001, відповідно до умов якого у ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна»застраховано транспортний засіб «Mercedes-Benz Е 220 CDI» д.н.з. [NUMBER] строком до 09.12.2016 року, страхова сума становить 721 551 грн. 20.06.2016 року стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження. Позивач у встановлені строки повідомив відповідача про страховий випадок та надав всі передбачені договором документи. Відповідно до звіту ТОВ «ЕАК «Довіра» № 12983 від 05.07.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля за витратним підходом складає 303 553 грн. 38 коп., однак відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 148 741 грн. 16 коп. та листом від 10.08.2016 року № 1570 повідомив позивача, що виплачена сума становить 49 % від суми матеріального збитку автомобіля, після надання документів, що підтверджують цільове використання виплачених коштів, страховик виплатить залишок суми відшкодування протягом 15 робочих днів. Відповідно до акту виконаних робіт ФОП [PERSON] № 772 від 06.09.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Е 220 CDI» д.н.з. [NUMBER] складає 295 417 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 787 від 06.09.2016 року ФОП [PERSON] за ремонт вказаного автомобіля було сплачено 295 417 грн. 12.09.2016 року представник позивача звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» із заявою про доплату страхового відшкодування, проте жодних дій які б свідчили про виконання страховиком свого обов'язку по виплаті страхового відшкодування останнім вчинено не було, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 146 675 грн. 84 коп., та судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись серед іншого на те, що страхувальник здійснив вибір ремонтного підприємства за власною ініціативою, тому у страхувальника виник обов'язок після відновлювального ремонту надати транспортний засіб для огляду, оскільки в силу вимог п.10.3.8 Правил добровільного страхування страховик має право отримати у власність пошкоджені при страховому випадку частини та деталі транспортного засобу, заміна яких сплачена при відшкодування збитків. Однак, страхувальник, здійснивши відновлювальний ремонт транспортного засобу не надав страховику його для огляду та можливості отримати у власність пошкоджені при страховому випадку частини та деталі транспортного засобу. Вважає, що ненадання транспортного засобу для огляду страховику після відновлювального ремонту та невиконання страхувальником своїх обов'язків згідно договору звільняє його від виплати страхового відшкодування. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10.12.2015 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра -Україна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 03.005432.0001, відповідно до умов якого у ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна»застраховано транспортний засіб «Mercedes-Benz Е 220 CDI» д.н.з. [NUMBER], строком до 09.12.2016 року, страхова сума становить 721 551 грн. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором. 20.06.2016 року стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження. Як вбачається із матеріалів справи, позивач у встановлені строки повідомив відповідача про страховий випадок та надав всі передбачені договором документи. Відповідно до п.15.1 Договору страхування визначення розміру збитку та розрахунок страхового відшкодування проводиться страховиком на дату настання страхового випадку, виходячи з фактичного розміру прямого збитку в межах страхової суми, передбаченої договором та з урахуванням умов договору. Відповідно до п.10.4.2 Договору при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний провести огляд пошкодженого транспортного засобу та скласти акт огляду. Пунктом 10.2.6 Договору сторони передбачили, що страхувальник зобов'язаний надати транспортний засіб для огляду, проведення розслідування або товарознавчої експертизи представнику страховика під час укладання договору, після настання страхового випадку, під час або після закінчення відновлювального ремонту. З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось представником відповідача, що 29 червня 2016 року спеціалістом ТОВ «ЕАК «Довіра» [PERSON] на замовлення ПАТ «СК «Саламандра-Україна» було проведено огляд автомобіля «Mercedes-Benz Е 220 CDI» д.н.з. [NUMBER] та складено протокол огляду. Відповідно до звіту ТОВ «ЕАК «Довіра» № 12983 від 05.07.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля за витратним підходом складає 303 553 грн. 38 коп. ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 148 741 грн. 16 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Згідно листа від 10.08.2016 року № 1570 ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» повідомило позивача про те, що виплачена сума становить 49 % від суми матеріального збитку автомобіля, після надання документів, що підтверджують цільове використання виплачених коштів, страховик виплатить залишок суми відшкодування протягом 15 робочих днів. Згідно з п.15.11.6 Договору добровільного страхування наземного транспорту при пошкодженні ТЗ страховик має право сплатити спочатку частину (не менше 40 %) страхового відшкодування у строки, у строки визначені п. 15.11.1 договору з метою забезпечення початку відновлювального ремонту. Після надання документів, що підтверджують цільове використання виплачених коштів, страховик виплачує залишок суми відшкодування протягом 15 робочих днів. Як вбачається з копії акту виконаних робіт ФОП [PERSON] № 772 від 06.09.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Е 220 CDI» д.н.з. [NUMBER] складає 295 417 грн. Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 787 від 06.09.2016 року ФОП [PERSON] за ремонт вказаного автомобіля було сплачено 295 417 грн. Таким чином, різниця між витратами позивача на оплату відновлювального ремонту автомобіля (295 417 грн.) та сплаченої частини страхового відшкодування (148 741 грн. 16 коп.) складає 146 675 грн. 84 коп. 12.09.2016 року представник позивача звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» із заявою про доплату страхового відшкодування, проте відповідачем не здійснено виплату страхового відшкодування. Відповідно до п.14.1, пп.14.1.4, 14.1.7 Договору підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування серед іншого є: ненадання транспортного засобу для огляду, проведення розслідування або товарознавчої експертизи представнику страховика під час укладення договору, після настання страхового випадку, під час відновлювального ремонту; невиконання страхувальником своїх обов'язків згідно договору. Отже, лише підстав, передбачених п.14.1 Договору може бути відмовлено у виплаті страхового відшкодування. В матеріалах справи відсутні належні докази ненадання позивачем транспортного засобу для огляду, проведення розслідування або товарознавчої експертизи представнику страховика під час укладення договору, після настання страхового випадку, під час відновлювального ремонту та не встановлено судом в ході розгляду справи. Крім того, суд критично ставиться до тверджень представника відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову ненадання страхувальником транспортного засобу для огляду страховику після проведення відновлювального ремонту, неузгодження зі страховиком ремонтного підприємства або особи, яка буде проводити відновлювальний ремонт, оскільки такі дії не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не прийняв рішення і не виплатив у встановлений строк позивачеві страхове відшкодування у розмірі 146 675 грн. 84 коп., чим порушив його права, які підлягають захисту. Згідно вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, ст. ст. 22, 23, 979-984, 988 ЦК України,

Outcome: approved