Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати неправомірним дії відповідача по відмові у визнанні факту страхового випадку і відмові у виплаті страхового відшкодування; зобовязати відповідача визнати страховим випадком дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 13 січня 2016 року, за участю належного [PERSON] на праві власності автомобіля марки Toyota Venza, державний реєстраційний номер [NUMBER], у відповідності із договором страхування №0460903348412, укладеного між [PERSON] та ПрАТ СК «Альфа Страхування» 11 вересня 2016 року. В обґрунтування позову зазначив, що в 2015 році він уклав із відповідачем договір добровільного страхування транспортного засобу Toyota Venza. 13 січня 2016 року в селищі Сартана відбулась ДТП за участю застрахованого транспортного засобу, внаслідок чого автомобілю заподіяні технічні пошкодження. В цей же день він повідомив страхову компанію по телефону про настання даного випадку. Однак відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування у звязку із повідомленням страхувальником неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку, а також через те, що договір страхування не діє в зоні проведення антитерористичної операції. Такі дії відповідача вважає незаконними, оскільки представлений страховою компанією висновок спеціаліста є недостовірним через те, що його автор особисто не оглядав автомобіль та місце ДТП, не досліджував всі обєкти безпосередньо. Також зазначає, що позивач підписував договір страхування на 1 аркуші, в якому не було умов про зону антитерористичної операції. Селище Сартана, де відбулась ДТП, не відноситься до зони АТО, та на момент пригоди була підконтрольна органам державної влади. При укладанні договору страхування із рішенням СБУ про включення смт. Сартана до списку населених пунктів, де проводилась АТО, позивача не знайомили. Факт настання страхового випадку підтверджується представленими доказами. У ході розгляду справи позивач доповнив обґрунтування позову та вказав, що із другою частиною договору, на яку посилається страхова компанія, він не ознайомлювався та не підписував. Представлена відповідачем угода не відповідає вимогам закону за формою та не містить обовязкових реквізитів, дати договору, назв сторін, прізвища [PERSON] В договорі немає посилань на постанову Кабінету Міністрів України, якою встановлено перелік населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Відповідач не ознайомлював [PERSON] із вказаним нормативним актом та переліком населених пунктів, де не поширюється дія договору, не ознайомив із умовами страхування, що є порушенням вимог ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того вказує, що відповідно до вимог Закону України «Про страхування» у разі, якщо страховик запроваджує нові правила страхування чи коли до правил страхування вносяться зміни та (або) доповнення, страховик повинен подати ці нові правила, зміни та (або) доповнення для реєстрації до Уповноваженого органу. Укладений [PERSON] договір страхування та його умови, а також внесені зміни щодо обмежувальних зон дії не були погоджені із Уповноваженим органом. На підставі зазначеного просили не враховувати вказані договірні обмеження та вважати їх нікчемними, а випадок визнати страховим. Представники позивача, адвокати [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надіслав до суду заперечення, в яких зазначив, що в 2015 році із [PERSON] був укладений договір добровільного страхування автомобіля Toyota Venza. Вигодонабувачем за договором страхування є ПАТ «ВТБ БАНК. Укладаючи договір, [PERSON] був ознайомлений із його умовам та положеннями, а також з Правилами добровільного страхування наземного транспорту №206.1 від 26.03.2008 року, в яких вказаний порядок та умови здійснення страхового відшкодування, про що свідчить підпис позивача у договорі страхування. 13 січня 2016 року позивач повідомив про настання в селищі Сартана випадку, який мав ознаки страхового, за участю застрахованого транспортного засобу. Пунктом 12.3.3. Договору страхування передбачено право страховика зясовувати причини та обставини страхового випадку, перевіряти всі надані документи. В січні 2016 року на підставі заявки відповідача аварійним комісаром разом із позивачем було проведено огляд заявленого місця пригоди із складанням схеми, фотофіксацією та наданням письмового пояснення позивача. На підставі умов договору страхування відповідач звернувся до судового експерта [PERSON] для зясування спроможності пояснень водія [PERSON] з технічної точки зору відносно обставин настання заявленої ним ДТП. Судовий експерт прийшов до висновку, що вказаний водієм механізм утворення пошкоджень на його транспортному засобі суперечить фактичній слідовій інформації з місця ДТП і характеру ушкоджень самого автомобіля, тобто є технічно неспроможним. Відповідно до умов договору та Закону України «Про страхування» страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадку подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку. У звязку із поданням неправдивих відомостей про факт настання ДТП позивачеві було відмолено у виплаті страхового відшкодування. Крім того, вказує, що населений пункт Сартана, де сталася пригода, відповідно до нормативних актів та листа СБУ відноситься населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Розділом 8 договору страхування встановлено, що договір діє стосовно страхових випадків, що сталися в межах території, яка визначено в частині І Договору. Такою може бути територія України, за винятком зон бойових дій та військових конфліктів, районів проведення антитерористичної операції. Відповідно до пункту 4.3.20 договору страхування страховик не відшкодовує збитки, повязані з використанням ТЗ поза межами території (місця) дії Договору, зазначеної в Частині І (додатку до Договору). У звязку із тим, що ДТП сталася на території, де проводиться АТО, тому подія не може бути визнана страховим випадком. В судовому засіданні представник відповідача письмові заперечення підтримав та наголошував на тому, що територія, де відбулась ДТП, не відноситься до місця дії договору. При цьому договір страхування не суперечить правилам страхування, та нових змін до правил не вносилось. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що у задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що 11 вересня 2015 року між [PERSON] та ПрАТ СК «Альфа Страхування» був укладений договір №946.0903348 412 добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу КАСКО (т. 1 а.с.5). Відповідно до частини І договору [PERSON] було застраховано, належний йому на праві власності, транспортний засіб автомобіль марки Toyota Venza, державний реєстраційний номер [NUMBER], від таких страхових ризиків як пошкодження, знищення або втрата ТЗ внаслідок ДТП (пункт 7.1). Страхова сума складає 750000,00 гривень. В розділі 10 договору зазначено, що договір складається з частини І та ІІ, які не діють окремо одна від одної. В цьому ж розділі в додаткових умовах закріплено, що територія України визначається згідно з пунктом 8.1.1.параграфу І частини ІІ договору. Судом були досліджені оригінали адміністративних матеріалів про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення у справі №264/437/16-п, копії яких наявні у справі. Так, згідно з рапортом працівника Іллічівського відділення поліції Маріупольського відділу ГУНП в Донецькій області, зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення 13 січня 2016 року за №455, зі служби 102 13 січня 2016 року о 01:27 годин до чергової частини Іллічівського відділення поліції надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що на мосту між сел.Калинівка та сел.Сартана автомобіль Тойота, д/н [NUMBER], зїхав з дороги, отримав технічні пошкодження (т.1 а.с. 113). Згідно зі схемою наслідків ДТП, складеною за результатами огляду працівником поліції за участю двох понятих, були зафіксовані сліди та обставини пригоди по вулиці Річній, 58А, в селищі Сартана. На схемі, зокрема, відображено ширину проїзної частини, її узбіччя, окремо стоячий невеликий стовпчик на узбіччі поруч із проїзною частиною, місце осипу скла, пластмаси, зламаних гілок дерев (т.1 а.с.114-115). Також при складні адміністративних матеріалів працівником поліції відібрані письмові пояснення [PERSON], в яких останній повідомив, що в цей день 13 січня 2016 року близько 01:00 години ночі він керував технічно справним автомобілем Toyota Venza, який належить йому на праві власності, та рухався по вулиці Річній, виїжджаючи із селища Сартана в напрямку селища Калинівка зі швидкістю 50-60 км/год. Рухався по правому ряду дороги на відстані близько 0,5-1 метра від правого бордюрного каменя. Коли він проїжджав по вулиці Річній в районі будинку №58А, правою стороною він випадково заїхав в калюжу та автомобіль різко потягнуло вправо, і він здійснив наїзд на бетонний стовпчик, який знаходився за межами дороги праворуч. Від цього автомобіль різко підкинуло та розвернуло на 180 градусів, після чого автомобіль перекинувся. Крім нього в автомобілі на передньому сидінні був пасажир. Разом вони вибралися із автомобіля та викликали працівників поліції (т.1 а.с.116-117). Відповідно до фото-таблиці, складеної працівником поліції на місці пригоди, зафіксовано в темну пору доби місце ДТП та на узбіччі перекинутий автомобіль позивача (т.1 а.с.121). Згідно з постановою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 січня 2016 року у справі №3/264/91/2016 було встановлено, що [PERSON] 13 січня 2016 року о 01 годині ночі, рухаючись по вулиці Річній в районі будинку №58-а в с.Сартана м.Маріуполя, керуючи автомобілем Toyota Venza, державний номер [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість свого руху враховуючи дорожню обстановку, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду, після чого автомобіль перекинувся, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, порушивши вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України. На підставі цього [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Судом були досліджені адміністративні матеріали у справі №3/264/91/2016, в якій наявний протокол, рапорт працівника поліції про надходження відомостей із служби 102 о 01:29 годині ночі, схема ДТП, пояснення [PERSON] та пасажира автомобіля [PERSON], фототаблиця місця події. Згідно з висновком №0206160 транспортно-трасологічного експертного дослідження по встановленню обставин та механізму пошкодження автомобіля [NUMBER], судового експерта [PERSON], проведеного ним в позасудовому порядку за заявою ТОВ «Екліс», вказаний водієм автомобіля [NUMBER], механізм утворення пошкоджень на його транспортному засобі, а саме внаслідок зїзду на праве узбіччя з наступним контактуванням з бетонним стовпчиком, розворотом та перекиданням на лівий бік, суперечить фактичній слідовій інформації з місця ДТП та характеру ушкоджень самого автомобіля, тобто є технічно неспроможним (т.1 а.с.155-164). Згідно з рішенням ПрАТ СК «Альфа Страхування» від 11 березня 2016 року та листом вих.№0043.206.16.01-0150.03 від 11.03.2016 року [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у звязку із тим, що повідомлений позивачем механізм утворення пошкоджень на транспортному засобі суперечить фактичній слідовій інформації з місця ДТП і характеру пошкоджень самого автомобіля, тобто є технічно неспроможним. А також у звязку із тим, що ДТП відбулась поза межами території дії Договору, зазначеної в частині І Додатку до договору (т.1 а.с.171-173). Згідно з пунктом 12.3.6. частини ІІ Договору страхування страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування за Договором у випадках передбачених чинним законодавством та Договором. Згідно з пунктом 16.1.3. Договору страхування причиною відмови у виплатів страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або про факт настання страхового випадку. Згідно з пунктом 16.1.3. Договору страхування причиною відмови у виплатів страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про обставини настання страхового випадку. Аналогічні положення передбачені в статті 26 Закону України «Про страхування», згідно з якою підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку. Таким чином, однією із причин відмови відповідачем у виплаті страхового відшкодування [PERSON] було подання останнім свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку та про обставини настання страхового випадку. Відповідно до статей 12, 80 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вказаних положень відповідачеві слід довести належними та допустими доказами, що заявлені [PERSON] відомості про факт настання страхового випадку та його обставини є свідомо неправдивими, тобто не відповідають дійсності. В обґрунтування неправдивості пояснень [PERSON] відповідачем представлено досудове дослідження експерта-трасолога, який у висновку вказує про неможливість настання тих обставин ДТП, на які посилається [PERSON], виходячи із слідової інформації. Разом із тим, в ході судового розгляду за клопотанням позивача було призначено судом транспортно-трасологічну експертизу. Згідно з висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №5867/5868-16 від 10 липня 2017 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз було встановлено, що, виходячи із обєму зафіксованої слідчим інформації на схемі ДТП та наданих фотознімків пошкоджень автомобіля Toyota Venza, реєстраційний номер [NUMBER], у комісії експертів відсутні дані технічного характеру, які б дозволили експертним шляхом спростувати або підтвердити пояснення водія [PERSON] щодо обставин заявленої ним ДТП, яка мала місце 13 січня 2016 року по вулиці річній буд.№58А в м.Маріуполі (т.2 а.с. 53-64). В мотивувальній частині експертного висновку зазначено, що співставлення проведених досліджень з поясненнями [PERSON] від 13.01.2016 року в тій частині, що в результаті наїзду на нерухому перешкоду у вигляді бетонного стовпа, «автомобіль різко підкинуло та розвернуло, приблизно, на 180 градусів, після чого автомобіль перекинувся…» з технічної точки зору не можуть бути спростовані експертним шляхом, оскільки не суперечать напрямкам деформуючого зусилля, яке діяло на праву передню частину та передню праву частину панелі підлоги автомобіля Toyota Venza. Аналізуючи схему місця ДТП, яка сталася 13.01.2016 року на вул.Річна, встановлено, що на ній не зафіксовано слідової інформації або обєктів, з яким міг би контактувати автомобіль Toyota Venza в процесі ДТП, від місця розташування бетонного стовпа до місця кінцевого розташування автомобіля Toyota Venza. Відсутність зафіксованої слідової інформації та обєктів на шляху переміщення автомобіля Toyota Venza не надає можливості експертним шляхом встановити експертам механізм розвитку ДТП в цілому. Дослідженням фототаблиці з місця ДТП встановлено, що фотозображення, які містяться в наданих матеріалах справи, низької якості, та по ним неможливо проаналізувати дорожню обстановку в місці ДТП, а також наявність або відсутність обєктів (перешкод), з якими міг би контактувати автомобіль Toyota Venza в процесі ДТП. Виходячи із обєму пояснень водія [PERSON] щодо обставин настання заявленої ним ДТП, вони не суперечать його розвитку на першій стадії ДТП, а також напрямку виникнення пошкоджень правої передньої частини та передньої правої частини підлоги автомобіля Toyota Venza та, за умови наявності відповідних слідоутворюючих обєктів на шляху його руху, могли мати місце. Отже, проаналізувавши висновки комісійної судової експертизи, які не спростували пояснення [PERSON] щодо обставин ДТП, а також мотивувальну частину, в якій наявні висновки про можливість розвитку механізму ДТП на першій його стадії, тобто контактування об бетонний стовпчик та заподіяння наявних механічних пошкоджень автомобіля, суд вважає, що подія ДТП за участю транспортного засобу Toyota Venza під керуванням [PERSON] мала місце за обставин, зафіксованих в схемі ДТП та викладених в постанові суду про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Неможливість повного експертного підтвердження пояснень [PERSON] щодо обставин ДТП обумовлюється недоліками складеної працівником поліції схеми ДТП в умовах мокрої забрудненої проїзної частини та темної пори доби, а також неякісними фотознімками з місця пригоди, оскільки в схемі не було повно зафіксовано слідової інформації від стовпа до місця кінцевого розташування автомобіля, що позбавило можливості експертів достеменно підтвердити версію розвитку ДТП позивача. Але суд вважає, що зібрані у сукупності докази та встановлені обставини, зокрема факт того, що після ДТП одразу через службу 102 була викликана поліція та зафіксовано на схемі місця пригоди бетонний стовпчик на узбіччі неподалік із проїзною частиною, відстань від стовпчика до кінцевого місця розташування автомобіля, перекинутий транспортний засіб, що також зафіксовано на фотознімках, які були предметом експертного дослідження, а також пояснення пасажира, який був на місці пригоди, разом із висновками комісійної судової експертизи та постановою суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності дають підстави вважати, що не було спростовано версію [PERSON] щодо розвитку ДТП, яка відбулась 13.01.2016 року в селищі Сартана за участю застрахованого транспортного засобу Toyota Venza, реєстраційний номер [NUMBER]. У звязку із цим відповідачем не доведено подання [PERSON] завідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку або про обставини настання страхового випадку, які б впливали на визнання події страховою. На підставі цього суд вважає доводи відповідача в цій частині неспроможними та відхиляє їх. Водночас, щодо другої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування суд відзначає наступне. Так, судом були витребувані у відповідача оригінал укладеного із [PERSON]С договору страхування. Як вже встановлено, що договір складається з двох частин, що безпосередньо зазначено на кожній з них. В частині першій договору (в розділі 10) зазначено, що договір складається з частини І та ІІ, які не діють окремо одна від одної. В цьому ж розділі в додаткових умовах закріплено, що територія України визначається згідно з пунктом 8.1.1.параграфу І частини ІІ договору (т.1 а.с. 209). В частині ІІ договору страхування вказано страховика ПрАТ СК «Альфа Страхування» та страхувальника, щодо якого мається відсилання до частини І. В кінці Частини ІІ договору страхування маються підписи страховика та страхувальника, а також в місці підпису наявний запис про те, що з правилами страхування ознайомлений та з договором страхування згодний. Крім того, обидві частини мають однаковий номер №946.0903348 412 та підписи сторін страхувальника та страховика. Доводи позивача про те, що він не підписував та не бачив другу частину договору судом не приймаються, оскільки зміст І частини Договору страхування вказує про обовязковість існування другої частини, оригінал якої був представлений відповідачем. Натомість позивач не представив іншого свого варіанту другої частини договору. Більше того позивачем в ході розгляду справи було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи достовірності підпису на другій частині Договору страхування, однак у звязку із ненаданням [PERSON] експерту додаткових матеріалів, необхідних для виконання судової почеркознавчої експертизи, судовим експертом повідомлено про неможливість надання висновку. Отже позивач не представив жодних доказів в обґрунтування вимог про підроблення або неналежності його підпису на другій частині Договору страхування. В пункті 8.1. та 8.1.1 параграфу І частини ІІ договору встановлено, що Договір діє стосовно страхових випадків за КАСКО, що сталися в межах території, яка визначена в частини І Договору. Такою може бути територія України за винятком зон бойових дій та військових конфліктів, районів проведення антитерористичної операції, незаконно окупованих та/або відчужених територій, в тому числі території АРК, якщо інше не передбачено в Частині І Договору (т.1 а.с. 213). Відповідно до пункту 6.4. Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №206.1, затверджених наказом №36 від 26 лютого 2014 року Голови правління ПрАТ СК «Альфа Страхування» та зареєстровані в Нацкомфінпослуг 27.03.2014 року, Договір страхування діє на території (якщо інше не передбачено договором страхування) України. Згідно з статтею 17 Закону України «Про страхування» правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. Правила страхування повинні містити: зокрема, виключення із страхових випадків і обмеження страхування. Вказані положення правил страхування повністю узгоджуються із нормами законодавства та із умовами укладеного між сторонами договору страхування, яким були конкретизовані випадки обмеження дії договору на райони проведення антитерористичної операції. Правила страхування були зареєстровані у встановленому законом порядку в спеціально уповноваженому органі влади. Нових правил, які б необхідно було зареєструвати, після цього відповідачем не приймалося. А договір страхування не містить в собі змін або невідповідносте із зареєстрованими правилами страхування. Таким чином, доводи представників позивача про необхідність зареєструвати положення договору страхування як зміни до правил є безпідставними. Крім того, суд відхиляє доводи представників позивача про нікчемність положень договору страхування, які обмежують його дію на райони проведення АТО. Так, зміст правочину становлять права та обовязки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах). У ст. 203 ЦК України, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Із зазначеної норми слідує, що в цивільному законодавстві розрізняються два види договорів: нікчемний, положення якого прямо суперечать вимогам закону і визнання його недійсним в судовому порядку не вимагається та він є недійсним в силу прямих положень закону, та оспорюваний - якщо його недійсність прямо не закріплена законом, але на вимогу сторони судом може бути визнаний недійсним з різних підстав. У випадку із оспорюваним правочином передбачається необхідність звернення до суду із позовом про визнання оспорюваного правочину недійсним. Згідно із статтею 13 ЦПК України передбачено принцип диспозитивності, який полягає, в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Натомість позивач в позові не предявляв вимог про визнання договору в частині спірних пунктів недійсним, і так само не навів положень закону, яким би прямо суперечив договір страхування та вважався нікчемним, що дозволяло би суду при вирішенні спору не застосовувати спірні пункти договору страхування про обмеження його дії на райони АТО. Тобто судом не встановлено прямої нікчемності договору або окремих його пунктів, а тому суд застосовує його положення при вирішенні спірних правовідносин. Згідно з статтею 3 ЦК України одним із засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином сторони є вільними у визначенні умов договору страхування та встановлення меж або території його дії. В даному випадку в договорі страхування передбачено винятки та території, на яких дія договору на розповсюджується. Однією із таких територій є райони проведення антитерористичної операції. Згідно з пунктом 4.3.20. Договору страхування страховик не відшкодовує збитки, повязані із використанням транспортного засобу поза межами території (місця) дії договору, зазначеної в Частині І Договору. Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 ЗУ «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 8 ЗУ «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За змістом положень статті 988 ЦК України, статті 20 ЗУ «Про страхування» обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку. Тобто приписи наведених норм нерозривно пов'язують момент виникнення обов'язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням зі страхових випадків, не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII, за змістом частини першої статті 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що територія проведення антитерористичної операції це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. У подальшому на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р і від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено місто Маріуполь та смт Сартана. Отже, відповідно до приписів чинного законодавства смт. Сартана, на території якого відбулась ДТП, є частиною території України, де проводилася антитерористична операція. Ці фактичні дані доказами не спростовано і визнано такими, що відповідають дійсності. Відтак, з огляду на проведення антитерористичної операції на сході України, у тому числі за місцем настання дорожньо-транспортної пригоди, та на підставі пунктів 8.1. та 8.1.1 параграфу І та пунктом 4.3.20. частини ІІ Договору страхування, заявлена страхувальником подія не може бути визнана страховим випадком, а тому не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування. З урахуванням зазначеного, з цих підстав дії відповідача ПрАТ СК «Альфа Страхування» по відмові у виплаті страхового відшкодування є законними та відповідають умовам договору страхування.

Outcome: dismissed