Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернулась з вищевказаним позовом до суду, обґрунтовуючи тим, що їй на праві спільної сумісної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво на право власності на житло від 16 лютого 2007 року, серія [NUMBER]). 22 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем - громадянином Єгипту [PERSON] було зареєстровано шлюб. Після народження дитини з грудня 2014 року відповідач почав проживати спільно з позивачем та дитиною, а також був зареєстрований за цією адресою. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між позивачем та відповідачем 24 травня 2016 року було розірвано. З січня 2016 року відповідач виїхав з даної квартири, його фактичне місце проживання наразі невідоме, що встановлено Актом виконавчого комітету Слобожанської селищної ради відділом у справах сім'ї та молоді Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року. Також, 19 липня 2017 року на підставі рішення Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУДМС України в Дніпропетровській області, відповідачеві як громадянинові іншої країни (Єгипту) скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні серія [NUMBER] видану 23 вересня 2016 року терміном дії до 20 вересня 2017 року, витрат за комунальні послуги відповідач не сплачує в зв'язку з чим позивач просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. В судове засіданні позивач не з'явилась надавши суду заяву, підтримавши заявлені вимоги, просивши позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено та вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво на право власності на житло від 16 лютого 2007 року, серія [NUMBER]). 22 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем - громадянином Єгипту [PERSON] було зареєстровано шлюб. Після народження дитини з грудня 2014 року відповідач почав проживати спільно з позивачем та дитиною, а також був зареєстрований за цією адресою. З січня 2016 року відповідач виїхав з даної квартири, його фактичне місце проживання наразі невідоме. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з тим, згідно із статтею 391 цього кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінюючі встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач більше шести місяців відсутній за місцем своєї реєстрації, витрати по житлово-комунальним послугам не сплачує. Отже відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, відповідач є особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що у позовній заяві [PERSON], не зазначає про стягнення сплаченого судового збору з відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: approved