Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж, посилаючись на те, що Комунальне підприємство «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (далі - КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго») здійснювало постачання тепла до квартири відповідача за адресою: квартира [ADDRESS] . Однак, оскільки в порушення Закону України «Про теплопостачання» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила), обов`язки по здійсненню щомісячних розрахунків за теплопостачання та обслуговування внутрішньо-будинкових мереж централізованого опалення виконувались не в повному обсязі, у зв`язку з чим, станом на 01.04.2019 р., за відповідачем утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 13 488,26 грн. та 198,14 грн. за обслуговування внутрішньобудинкових мереж. В судове засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду скерував клопотання, в якому вказав, що до суду з`явитися не може, оскільки він інвалід І групи та потребує стороннього догляду. Заслухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. На підставі ст. 67,68 ЖК України, п.п. 30, 31 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст. 25 вищезазначеного закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що договір на надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення між КП «ТМ Ізмаїлтекплокомуненерго» та відповідачем не укладався, але теплова енергія у квартиру відповідача надавалась, заяву про відключення від теплопостачання відповідач не подавав, таким чином [PERSON] знаходиться у фактичних договірних відносинах з КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго». Станом на 01.04.2019 року, за відповідачем значиться заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 13, 488,26 грн. та 198,14 грн. за обслуговування внутрішньобудинкових мереж. Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника, споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Згідно зазначеним нормам Закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» вбачається, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Як вбачається з п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок по укладанню договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, покладається на споживача. Згідно ч.3 ст.20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. У відповідності до ст.25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні організації зобов`язані при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації. Відповідно до ч.2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку Розрахунок оплати за надані послуги з централізованого опалення проводиться на підставі витягів з постанови НКРЕКП № 1171 від 31.03.2015 р. та № 1171 від 31.03.2015 р.( в редакції від 09.06.2016 р.) та рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №49 від 19.01.2018 року, №1285 від 26.11.2018 року, а за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення - рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 461 від 07.06.2013 р. При вирішення вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на сплату судового збору, суд приймає до уваги таке. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом 1 групи (а.с. 31), тому від сплати судового збору він звільнений законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановою Верховного Суду України по справі № 6-1544цс17 від 18 жовтня 2017 р., якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, понесені позивачем витрати на сплату судового збору не можуть бути покладені на відповідача, який звільнений від сплати судового збору. З наведених підстав суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача витрати на сплату судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Outcome: approved