Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтував наступним. З травня 2017 року позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Рівнеазот» та працював на посаді директора департаменту інформаційних технологій. 30.03.2018 позивач був звільнений з займаної посади за угодою сторін. Проте, при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачено нараховану за період з травня 2017 року по червень 2017 року заробітну плату у розмірі 23976,85 грн. З цих підстав, посилаючись на положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 23976,85 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 334372,39 грн. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М. від 15 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача також надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, а також відзив на позовну заяву, в якому ПрАТ «Рівнеазот» просить звільнити його від відшкодування шкоди, заподіяної затримкою розрахунку при звільненні позивача в повному обсязі, так як шкода позивачу була завдана відповідачем у стані крайньої необхідності, обумовленої наявністю заборгованості РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ПрАТ «Рівнеазот» за утримання очисних споруд, призупиненням дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі тощо. Крім того, посилався на невірний розрахунок позивачем суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на спростування якого надав свій контррозрахунок. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 30.05.2017 [PERSON] був прийнятий на посаду директора департаменту інформаційних технологій ПрАТ «Рівнеазот». Наказом ПрАТ «Рівнеазот» № 548-ВК від 26.03.2018 [PERSON] з 30.03.2018 звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно з довідкою ПрАТ «Рівнеазот» № 2510 від 11.12.2018 [PERSON] , звільненому 30.03.2018, належить до виплати 23976,85 грн., в тому числі заробітна плата за травень 2017 року у сумі 2241,85 грн. та заробітна плата за червень 2017 року у розмірі 21735,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Матеріалами справи підтверджено, що в день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку. Сума заборгованості по невиплаченій заробітній сплаті на день звільнення позивача складає 23976,85 грн. Такі вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 по 04.04.2019 (253 робочих днів) у розмірі 334372,39 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Згідно з п.п. 2, 3 вказаного Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а увипадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про середню заробітну плату № 667 від 04.06.2019 заробітна плата позивача за січень-лютий 2018 року становить 54186,77 грн. Число відпрацьованих робочих годин у січні 2018 року - 168,20 год., у лютому 2018 року - 160,00 год., разом - 328,20 год. Отже, середньогодинна заробітна плата (за відпрацьовані години) становить 165,1029 (54186,77 грн. / 328,20 год). Відтак, середньоденна заробітна плата при восьмигодинному робочому дні становить 1320,82 грн. (165,1029 * 8). За розрахунком відповідача середній заробіток позивача за період з 01.04.2018 по 04.04.2019 становить 334167,46 грн. (1320,82 грн.* 253). Суд погоджується з цим розрахунком та бере його до уваги, оскільки він відповідає вимогам зазначеного вище Порядку. Відтак, станом на 04.04.2019 загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку [PERSON] становить 334167,46 грн. Вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на відсутність фінансово-господарської діяльності, коштів у відповідача, оскільки дані обставини не виключають його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняють роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Крім того, суд вважає безпідставними твердження представника відповідача про те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, з огляду на наступне. Так, вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Обставини, які б свідчили про дії відповідача у стані крайньої необхідності, представником відповідача не наведені і судом такі обставини не встановлені. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 23976,85 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 334167,46 грн. У задоволенні решти вимог суд вирішує відмовити з підстав, наведених вище. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави 768,40 грн. судового збору та на користь позивача 3341,67 грн. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. З викладеного,

Outcome: partial