Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю. Прозивач , як мати дитини, може забезпечити проживання, розвиток спільної дитини сторін, а тому просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] за адресою - [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17 липня 2020 року справу прийнято до розгляду та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, доручено Управлінню-службі у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради надати висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . 20 серпня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши заяву щодо розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач надав до суду заяву, в якій позов визнав та проти його задоволення не заперечував. Представник третьої особи Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради до суду не з`явився, просив розглянути справу у їх відсутності, врахувавши наданий висновок. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2015 року, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року розірвано. Від шлюбу сторони по справі мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку Шевченківської районної у м. Дніпрі ради №13/15-87 від 07.08.2020 рекомендовано визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , що забезпечить повноцінний фізичний та духовний розвиток дитини, сприятиме найкращому забезпеченню її інтересів. Враховуючи, що відповідач позов визнав, що не суперечить інтересах спільної дитини сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з урахуванням відсутності клопотання позивача щодо стягнення на її користь судових витрат, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved