Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 21.04.2018 року о 09.30 годи. в м. Херсоні, с.Інженерне, вул. Садова,3 сталося ДТП з вини [PERSON] , який керуючи автомобілем марки Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] , при виконанні маневру розвороту, не зайняв крайнє ліве положення на проїзній частині, в результаті чого, здійснив зіткнення з автомобілем «Cevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , чим порушив п.п. 2,3 б), 10.1 та 10.4 ПДР. Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2019 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно звіту №АВе-358 експертного автотоварознавчого дослідження від 23.08.2018 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «Cevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , складає 109 830,66 грн. У зв`язку з тим, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в АСК «Омега», позивач звернувся до неї з заявою про виплату страхового відшкодування. СК «ТАС» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 79 600,00 грн. З урахуванням викладеного просить стягнути з відповідача різницю між сплаченим страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту транспортного у розмірі 30 230,66 грн. (109 830,66 - 79 600,00), моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 1 791,00 грн. та судовий збір у розмірі 840,82 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.05.2020 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги визнав частково на суму 9 830,66 грн.. зазначив, що дійсно, 21.04.2018 року мало місце ДТП за участю транспортних засобів Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Cevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] 18.04.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як зазначає позивач, вартість відновлювального ремонту його автомобіля з урахуванням фізичного зносу складає 109 830,66 грн. [PERSON] зазначена обставина не заперечується, проте відповідно до полісу про страхування автомобіля відповідача на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн, в межах якого має відшкодовуватись шкода визначена у позовних вимогах [PERSON] . Натомість АСК «Омега» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 79 600,00 грн., тобто менш ніж це передбачено страховим полісом, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача різницю між сплаченим страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту транспортного у розмірі 30 230,66 грн. Проте відповідно до ст. 3 Закону №1961-IV покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такий правовий висновок викладений Великою Палою Верхового суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006-15-ц, та в постанові від 17.06.2020 року у справі № 753/15214/16-ц. Враховуючи викладене, вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 9 830,66 грн., оскільки саме ця сума є вказаним перевищенням ліміту відповідальності страховика. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди просив суд відмовити за необґрунтованістю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено та визнається відповідачем, що 21.04.2018 року о 09.30 годи. в м. Херсоні, с.Інженерне, вул. Садова,3 сталося ДТП за участю автомобіля марки Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Cevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Відповідно до постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Згідно зі звітом звіту №АВе-358 експертного автотоварознавчого дослідження від 23.08.2018 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Cevrolet Lacetti», державний номер [NUMBER] , становить 144 252,38 грн. та вартість відновленого ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 109 830,66 грн. На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Mitsubishi Lancer, державний номер [NUMBER] , була застрахована в АСК «Омега» на підставі Полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7932631, яка здійснила позивачу виплату страхового відшкодування в сумі 79 600,00 грн. Щодо відшкодування майнової шкоди суд зазначає. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Так судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 79 600,00 грн. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, а саме вартість відновлювального ремонту, тобто робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, визначена в розмірі 30 230,66 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Задовольняючи позов в частині відшкодування майнової шкоди, суд звертає увагу, що різниця між виплаченою [PERSON] страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 30 230,66 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення експертизи у розмірі 1791,00 грн. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Доводи представника відповідача відносно того, що страхова компанія відповідача зобов`язана відшкодувати усю завдану шкоду ДТП у межах страхового ліміту, який відповідно до страхового полісу складає 100 000 грн, що відповідає правовій позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006-15-ц, та у та в постанові від 17.06.2020 року у справі № 753/15214/16-ц, не заслуговують на увагу, оскільки вказане може бути оспорено особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного суду України викладеної у постанові в справі № 759/7787/18 від 22.04.2021 року, який суд у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відтак, суд вважає, що участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, що є підставою для стягнення моральної шкоди. Як вбачається, позивач обґрунтовує завдання йому [PERSON] моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., тим, що протягом тривалого часу, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, йому довелося шукати кошти, необхідні для його хоча б часткового відновлення, внаслідок чого всі кошти сімейного бюджету прийшлось витрати на ремонт. Використання транспортного засобу в повсякденному житті допомагало йому вирішувати сімейні, побутові та робочі питання, але після його пошкодження він став витрачати більше часу на вирішення цих питань, що тягло за собою виникнення незручностей, втрату значного робочого та вільного часу. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, порушення психологічного стану, побутових проблем, а також сприяло виникненню напружених сімейних стосунків. Разом з тим, з огляду на вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, а також враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження транспортного засобу, ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 12, 14, 22, 23, 1166, 1187, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial