Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

у Кремінський районний суд Луганської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житлом, мотивуючи тим, що 12 березня 2008 року між нею та відповідачем у справі було укладено договір купівлі-продажу будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . [PERSON] одразу виїхала з вказаного будинку, однак не змінила місце реєстрації свого проживання. На даний час позивач вирішила продати належний будинок, але виявила, що за цією адресою зареєстрована відповідач [PERSON] . Оскільки остання не є членом родини [PERSON] , не має будь-яких прав на проживання у вищевказаному житлі, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Представник позивача у відкритому судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, вказаних у ньому, зазначивши, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не має будь-яких договорів з позивачем про право на проживання та виїхав з житлового будинку з дня укладення договору відчуження даного майна, і більше ніколи не повертався. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений, зокрема шляхом направлення судових викликів за зареєстрованим місцем проживання та розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, відзивів та будь-яких інших заявн, зокрема про відкладення розгляду справи, до суду надходило . Свідок [PERSON] у судовому засіданні засвідчив, що він є сусідом позивача по спірному будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] раніше була власником останнього та більше 10 років не проживає у даному житловому будинку та він її взагалі не бачив протягом цього пероду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні засвідчив, що він є знайомий як з позивачем так і з відповідачем, та позивач близько 10-15 років є власником житла по [ADDRESS] , яке купила у відповідача. Він постійно фактично проживає поряд з спірним будинком у своєї баби, за якою доглядає, та засвідчує, що [PERSON] більше 10 років не проживає у останньому та він її не бачив. Ухвалою суду від 06.09.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання, роз`яснено права та обов`язки сторонам у справі, викликано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] із попередженням їх про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та дачу завідомо неправдивих показань. Інших процесуальних дій не вчинялося. У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якої не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності, причини неявки нею не повідомлені, відзиву на позов на подано, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за наявними у справі доказами (у заочному порядку). Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.03.2008 року, [PERSON] продала, а [PERSON] придбала домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Згідно умов цього договору [PERSON] зобов`язувалася знятися з реєстраційного обліку за зазначеною адресою до 12.05.2008 р. (а.с. 6-12). Згідно акту про встановлення фактичного місця проживання від 29.08.2019 року (а.с. 14), [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] з 12.03.2008 року. Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 02.09.2019 року, [PERSON] , яка не має родинних зв`язків з власником [PERSON] , дійсно зареєстрована за зазначеною адресою (а.с. 13). Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у житлових правовідносинах та предметом спору є право на проживання у житловому будинку, вважаючи за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім`ї, інших осіб. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності з пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім того, у пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду № 5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано про те, що ухвалюючи рішення, суд згідно з ч. 1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що позивач немає родинних зв`язків з відповідачем, остання є попереднім власником житлового будинку, яка взяла на себе обов`язок про зняття з реєстрації до 12.05.2008 р. У відповідності з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», наслідком визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття її з реєстрації місця проживання. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Таким чином суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі безпосередньо досліджених наявних у справі доказів, вважає, що відповідач [PERSON] , як колишній власник приватного будинку, втратила право на його користування, у зв`язку з переходом права власності до позивача, а тому вказані перешкоди підлягають усуненню. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється уповноваженими органами на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved