Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26.04.2014 року він передав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 4000,00 доларів США, і на підтвердження отримання коштів позичальником надано розписку від 26.04.2014 року. Згідно розписки відповідач зобов'язався повернути йому грошові кошти протягом трьох тижнів, тобто у строк до 18.05.2014 року, але на письмову вимогу позивача від 30.05.2014 року повернути кошти, 12.06.2014 року повернув лише 1000,00 доларів США, а решта боргу залишилася не повернутою. Тому просив стягнути з нього заборгованість за договором позики в сумі 36000,00 грн., сплачений ним судовий збір за подання позову та витрати на правову допомогу. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце рогляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи, вимоги позову уточнив та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 3000,00 доларів США, що еквівалентно 36000,00 грн., стягнути сплачений ним судовий збір за подання позову та не стягувати витрати на правову допомогу. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце рогляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін у відповідності до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) предає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Судом встановлено, що 26.04.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у позику відповідачеві грошові кошти у розмірі 4000,00 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути позивачу протягом трьох тижнів, тобто до 26.04.2014 року, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 4). У травні 2014 року позивач направив відповідачу лист з вимогою повернути йому кошти (а.с. 5). Однак, як зазначив позивач у позовній заяві, кошти відповідачем були повернуті лише частково у сумі 1000,00 доларів США, а решту боргу відповідач не повернув. Таким чином, умови договору щодо повернення грошових коштів відповідачем не виконано, так як до суду не надано доказів повернення позивачу вказаної суми грошових коштів за договором позики. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 3000,00 (три тисячі) доларів США, що станом на 08.07.2014 року еквівалентно 36000,00 (тридцять шість тисяч) гривень. За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved