Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], відділу у Первомайському районі Головного управління держгеокадастру у Миколаївській області, ТОВ «Геліус Л», [PERSON] сільської ради Первомайського району Миколаївської області про скасування рішення [PERSON] сільської ради від 08.06.2017 року № 2 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2155 га, за адресою: с. Бандурка, Первомайського району Миколаївської області, вулиця Центральна», передати у власність зазначену земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію право власності». Надалі, в судовому засіданні представники позивача позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права на земельну ділянку, зареєстрованою за [PERSON] не підтримали, просили в цій частині провадження закрити. На обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що 16.09.2016 року вона звернулася до [PERSON] сільської ради із заявою про надання їй у власність безоплатно земельну ділянку, орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва, зазначивши на графічному матеріалі (викопіюванні) місце розташування земельної ділянки в селі Бандурка Первомайського району Миколаївської області між земельними ділянками користувачів [PERSON] та [PERSON], яке погоджено виконуючим обовязки голови сільської ради [PERSON] та землевпорядником сільської ради [PERSON] 04.04.2017 року рішенням [PERSON] сільської ради за № 4 їй було надано дозвіл на складання проекту землеустрою на земельну ділянку за вказаним нею місцем розташування. Під час складання проекту землеустрою землевпорядною організацією було виявлено, що на зазначену земельну ділянку відповідач [PERSON] виготовила в землевпорядній організації «Геліус-Л» проект землеустрою, що не відповідає місцю розташування земельної ділянки, зазначеному нею на графічному матеріалі. Рішенням [PERSON] сільської ради 08.06.2017 року даний проект землеустрою був затверджений, у власність [PERSON] передана земельна ділянка. Відповідач [PERSON] дійсно 02.09.2015 року зверталася до [PERSON] сільської ради із заявою про надання у власність їй земельної ділянки, орієнтованою площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в селі Бандурка по вулиці Центральній. До заяви додала викопіювання з плану землекористування [PERSON] сільської ради, яке було погоджено сільським головою [PERSON] та землевпорядником [PERSON]. Оскільки дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] на спірну земельну ділянку не отримувала, то вважає, що проект землеустрою виготовлений із порушенням земельного законодавства та сільська рада не мала правових підстав його затверджувати. Посилаючись на зазначені обставини, просила задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та доповнили, вказуючи, що [PERSON] при подачі заяви до сільської ради про затвердження проекту землеустрою та передачі їй земельної ділянки у власність сам проект землеустрою до заяви не передала і предметом розгляду на відповідність його законодавству він не був. Заява позивачки на імя голови [PERSON] сільської ради від 13.05.2017 року з клопотанням не затверджувати проект землеустрою в звязку з порушенням при його виготовленні була проігнорована посадовими особами сільської ради і до відома депутатів доведена не була. Відповідачі ТОВ «Геліус-Л», представник відповідача [PERSON], [PERSON] сільська рада позовні вимоги не визнали, стверджуючи, що проект землеустрою виготовлений на земельну ділянку, місце розташування якої замовник зазначила на графічному матеріалі, тому він відповідає вимогам Земельного кодексу України. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного: Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ч.1 п. «б», ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що в 2015 році відповідачу [PERSON] надано дозвіл [PERSON] сільською радою на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства в межах території [PERSON] сільської ради по вулиці Центральній. Відповідно до викопіювання, наданого до заяви, [PERSON] зазначила місце розташування земельної ділянки вулиця Центральна, селище Бандурка Первомайського району Миколаївської області. У квітні 2016 року позивачу [PERSON] сільська рада надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0,12 га для садівництва в межах території [PERSON] сільської ради відповідно до її заяви та наданого викопіювання, де місце розташування вказано між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] в селі Бандурка Первомайського району Миколаївської області.. При виготовлення проекту землеустрою позивачка дізналася, що на земельну ділянку, на яку вона отримала дозвіл, вже виготовлений проект землеустрою відповідачкою [PERSON] Вважаючи, що [PERSON] виготовила проект землеустрою на не зазначене місце розташування, на яке вона отримала дозвіл і це є порушенням, вона звернулася до сільської ради у травні 2017 року, ще до затвердження проекту землеустрою з заявою не затверджувати проект, оскільки він виготовлений з істотними порушеннями земельного законодавства. Однак, дана заява розглянута не була. Цю обставину в судовому засіданні підтвердила представник [PERSON] сільської ради, голова сільської ради [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], секретар Софіївської сільської ради повідомила, що проект землеустрою відповідачем на затвердження сесії не надавався, тільки заява про затвердження проекту. Свідок [PERSON], голова постійної депутатської комісії [PERSON] сільської ради із земельних питань, зазначив, що на засіданні комісії заява [PERSON] про затвердження проекту землеустрою не розглядалася. Проект землеустрою до відома депутатів не надавався. Пояснення зазначеного свідка в суді підтвердив депутат сільської ради [PERSON] Він також зазначив, що розгляді питання і прийнятті рішення [PERSON] сільською радою 08.06.2017 року № 2 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2155 га, за адресою: с. Бандурка, Первомайського району Миколаївської області, вулиця Центральна і передачі у власність зазначеної земельної ділянки», - його запитання, чи це не спірна земельна ділянка, на яку отримала дозвіл [PERSON], голова сільської ради повідомила, що ні. Із пояснень свідка [PERSON], землевпорядника сільської ради встановлено, що проект землеустрою вона також не бачила. Викопіювання [PERSON] вона не могла погоджувати у вересні 2015 року, так як знаходилася у декретній відпустці. Обовязки землевпорядника в цей час виконувала відповідач [PERSON] Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив, що він є суміжним землекористувачем щодо спірної земельної ділянки і з ним виконавець проекту межі не погоджував, акт передачі межових знаків він не підписував. З метою перевірки доводів позивачки судом було задоволено клопотання її представників про витребування у відповідачів проекту землеустрою. Однак, ні «Геліус-Л», ні [PERSON] проект землеустрою суду надати відмовилися. Правомірність та законність рішення [PERSON] сільської ради про затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність є предметом спору, переданого на рішення суду. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ч.2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Отже відповідач, стверджуючи, що проект землеустрою виготовлений відповідно до законодавства і не порушує прав позивачки, належними та допустимими доказами не спростував доводи позивача. При прийнятті рішення [PERSON] сільська рада не перевірила заяву [PERSON] про допущені порушення розробником проекту землеустрою і прийняла поспішне рішення про його затвердження. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved