Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, просить визнати зобов`язання за кредитним договорам з ТОВ «Фінтаргет», ТОВ «Манівео», ТОВ «Качай гроші», ТОВ «Авентус», ТОВ «ГОУФІНГОУ», ТОВ «Фінансова компанія Форза», ТОВ «ІНФІНАНС», ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», ТОВ «Є гроші», ТОВ «Воллєт», ТОВ «Альфа-Банк», ТОВ «МІСТЕР МАНІ», ТОВ «АКЦЕНТ-БАНК», ТОВ «Європейська кредитна група», ТОВ «КФ.ЮА», ТОВ «СОС КРЕДИТ», ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», ТОВ «Гелексі», ТОВ «Фінансова компанія Дінеро» та за борговою розпискою у розмірі 352 655 грн 39 коп спільною сумісною власністю подружжя; стягнути з [PERSON] на її користь частку від грошового зобов`язання у розмірі 176 327 грн 69 коп в рахунок погашення нею боргів за кредитними договорами та борговою розпискою. Позов обґрунтовано тим, що з 11 травня 2017 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 2 липня 2019 року. За час перебування у шлюбі в сторін [INFO] народився син [PERSON] . Доходів позивача та відповідача не вистачало на утримання сім`ї, відповідач не працював, а з народженням дитини фінансовий стан сім`ї став критичним, тому нею в інтересах сім`ї було укладено численну кількість кредитних договорів, серед яких були: 1)Кредитний договір з ТОВ «Фінтаргет» від 27 грудня 2018 року на 2500 грн; 2)Кредитні договори з ТОВ «Манівео»: від 20 липня 2018 року на 1950 грн; від 20 квітня 2018 року на 3500 грн; від 1 квітня 2018 року на 2000 грн; від 11 жовтня 2018 року на 10140 грн; від 26 травня 2018 року на 3500 грн; від 13 квітня 2018 року на 2900 грн; від 11 квітня 2018 року на 3500 грн; від 10 вересня 2018 року на 7780 грн; від 25 квітня 2018 року на 3500 грн; від 9 квітня 2018 року на 2500 грн; від 9 серпня 2018 року на 6300грн; 3)Кредитний договір з ТОВ «Качай гроші» від 21 грудня 2018 року на 3000 грн.; 4)Кредитні договори з ТОВ «Авентус»: від 27 вересня 2018 року на 5000 грн; від 6 серпня 2018 року на 4000 грн; від 12 липня 2018 року на 500 грн; від 6 липня 2018 року на 3700 грн; від 21 травня 2018 року на 3500 грн. 5)Кредитні договори з ТОВ «Гелексі»: від 8 липня 2018 року на 3000 грн; від 4 листопада 2018 року на 3000 грн; від 16 вересня 2018 року на 3000 грн; від 14 серпня 2018 року на 800 грн; від 4 грудня 2018 року на 5000 грн; від 21 лютого 2019 року на 5000 грн; 6)Кредитні договори з ТОВ «Фінансова компанія Дінеро»: від 17 червня 2018 року на 2563 грн; від 5 квітня 2018 року на 1700 грн; від 14 травня 2018 року на 3162 грн; від 11 липня 2018 року на 556 грн; від 3 вересня 2018 року на 6197 грн.; 7)Кредитний договір з ТОВ «АКЦЕНТ-БАНК» від 13 березня 2018 року на 5299 грн 50 коп.; 8)Кредитні договори з ТОВ «Європейська кредитна група»: від 21 грудня 2018 року на 2000 грн; від 25 січня 2019 року на 3000 грн; 9)Кредитні договори з ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ»: від 3 квітня 2018 року на 1500 грн; від 13 квітня 2018 року на 3000 грн; 10)Кредитні договори з ТОВ «КФ.ЮА»: від 3 грудня 2018 року на 5200 грн; від 15 жовтня 2018 року на 6400 грн; від 12 вересня 2018 року на 4200 грн; 11)Кредитний договір з ТОВ «Є гроші» від 4 лютого 2019 року на 4500 грн; 12)Кредитний договір з ТОВ «Альфа-Банк» від 7 листопада 2018 року на 30 000 грн; 13)Кредитні договори з ТОВ «СОС КРЕДИТ»: від 13 квітня 2018 року на 3500 грн; від 10 квітня 2018 року на 3500 грн; від 6 квітня 2018 року на 950 грн; від 29 березня 2018 року на 1600 грн; 14)Кредитні договори з ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ»: від 6 жовтня 2018 року на 3000 грн; від 2 листопада 2018 року на 3200 грн; від 4 грудня 2018 року на 3200 грн. Позивач вказує, що зазначені вище кредитні договори були погашенні нею самостійно, про що свідчать відомості про погашення кредитних зобов`язань. Для того, щоб сплачувати попередні кредити, у зв`язку з невеликим доходом позивачка змушена була брати наступні кредити, які вже після розірвання шлюбу сплатила також повністю самостійно. 15 січня 2019 року позивачкою в інтересах сім`ї було взято в борг у [PERSON] 2 140 Євро, що за курсом НБУ станом на 15 січня 2019 року становить 68 768 грн 25 коп., який було повернуто 10 вересня 2019 року. Позивач зазначає, що грошові кошти за вказаними вище кредитним договорам та за борговою розпискою були отриманні нею в період шлюбу та були використанні в інтересах сім`ї, тому на її думку такі кошти є спільними коштами подружжя, а враховуючи, що повне погашення по всім кредитним зобов`язанням вона здійснила самостійно, відповідач має повернути їй половину сплачених коштів по вказаним платежам як солідарний боржник. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 29 жовтня 2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Дмитрик С.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує. Відзив обгрунтовано тим, що про існування укладених позивачкою кредитних договорів [PERSON] відомо не було, згоди на їх отримання позивач у останнього не запитувала. Зазначив, що під час проживання з позивачем [PERSON] неофіційно працював таксистом через онлайн-додаток «Тачка», а також надавав послуги кур`єрської доставки ресторана « Фугу »; щомісячний його дохід складав від 12000-15000 грн. Вказав, що всіма фінансовими питаннями в їх сім`ї займалась виключно позивачка, а тому зароблені кошти він віддав їй. На початку 2019 року відповідач з`ясував, що [PERSON] впродовж тривалого часу не здійснювала оплату комунальних послуг та не перераховувала аліменти колишній дружині на утримання його дочки, у зв`язку з чим виникла велика заборгованість. За таких обставин на початку квітня 2019 року він був вимушений виїхати на заробітки до Європи. У липні 2019 року рішенням суду, прийнятим за заявою [PERSON] , їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка виїхала до Республіки Польща, а їх малолітній син залишився з її матір`ю у м.Черкаси. Ознайомившись із випискою, наданою позивачкою, можна зробити висновок, що вона майже кожен день брала кредити під кабальні проценти, а впродовж двох років подала 205 таких заявок. Згодом з`ясувалось, що й до шлюбу вона вчиняла так само, зокрема, з 2013 по 2017 рік вона 52 рази отримала кредит по 5 000 грн. і вподальшому продовжувала їх отримувати. Відповідач жодного разу не надавав дозволу на отримання вказаних кредитів та не знав про боргові зобовязання. Крім того, позивачкою не надано доказів використання отриманих кредитів в інтересах сім`ї. Щодо боргової розписки, складеної позивачкою про начебто отримання коштів від її сестри [PERSON] , то її складено навмисно пов`язано з отриманням вищевказаних кредитів для стягнення цих коштів з відповідача. . 23 листопада 2020 року до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив, яку обгрунтовано тим, що всі отримані позивачкою грошові кошти витрачались в інтересах сімї, а позики робились за усної згоди відповідача, який сам ініціював взяття кредитних коштів. Крім того, відповідачем не надано належних доказів щодо його підробітків таксистом та на доставці їжі з ресторану, а скрін-шоти з онлайн додатку « Тачки » такими доказами не є. За час існування їх сімї, коштів на прожиття та оплату житлово-комунальних послуг не вистачало, тому через 6 місяців після народження дитини позивачка дійсно змушена була вийти на роботу. Згодом, у зв`язку з необхідністю погашати заборгованість за кредитами, позивачка змушена була виїхати на роботу до Республіки Польща, але оскільки відповідач не надав дозволу на виїзд за кордон із дитиною, то вона змушена виїхати за кордон сама. Неправдивими припущеннями є й доводи відповідача про «навмисне складання боргової розписки». 9 грудня 2020 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь [PERSON] на його відзив. У вступному слові в судовому засіданні представник позивача - адвокат Різник Ю.С. позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задоволити. Представник відповідача - адвокат Дмитрик С.В. заперечував проти задоволення позову. Заслухавши вступне слово представників позивача та відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що з 11 травня 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 2 липня 2019 року. За час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Такого висновку дійшла ВП ВС у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15, в якій ВП ВС також погодилася із висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з позовом про визнання зобов`язань за кредитними договорами з ТОВ «Фінтаргет», ТОВ «Манівео», ТОВ «Качай гроші», ТОВ «Авентус», ТОВ «ГОУФІНГОУ», ТОВ «Фінансова компанія Форза», ТОВ «ІНФІНАНС», ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», ТОВ «Є гроші», ТОВ «Воллєт», ТОВ «Альфа-Банк», ТОВ «МІСТЕР МАНІ», ТОВ «АКЦЕНТ-БАНК», ТОВ «Європейська кредитна група», ТОВ «КФ.ЮА», ТОВ «СОС КРЕДИТ», ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», ТОВ «Гелексі», ТОВ «Фінансова компанія Дінеро» спільною сумісною власністю подружжя, позивачкою на підтвердження факту отримання кредитних коштів надано документ із назвою « [PERSON] . Фінансові зобов`язання СКІ » (а.с. 21-70); додаткову угоду до Договору № 891189575 від 18 січня 2019 року, укладену між нею й «ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 71); довідку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 25 квітня 2019 року про відсутність заборгованості за кредитним договором № 891189575 від 18 січня 2019 року (а.с. 72); копію кредитного договору № 00-152533 від 25 лютого 2019 року про отримання [PERSON] кредиту у ТОВ «Качай гроші» в розмірі 4 620 грн на 30 днів до 27 березня 2019 року зі сплатою процентів у розмірі 2 % в день (720 % річних) з графіком платежів (а.с. 73-77); довідку АТ «Альфа-Банк» від 8 травня 2020 року, згідно з якою позичальник [PERSON] не має заборгованості за кредитним договором № 501121826 від 18 березня 2019 року з розрахунком такої заборгованості (а.с. 79-80). Аналіз наданого позивачкою документу із назвою « [PERSON] . Фінансові зобов`язання СКІ » (а.с. 21-70) не дає підстав дійти висновку про його походження та автентичність, а відтак зазначений доказ не можна визнати належним доказом у розумінні ст. 77 ЦПК України. Водночас копій кредитних договорів чи інших належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про отримання відповідних кредитних коштів [PERSON] не надано. Щодо додаткової угоди до Договору № 891189575 від 18 січня 2019 року, укладеної між [PERSON] та «ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 71), то такий документ свідчить про продовження строку, на який було надано кредит за договором № 891189575 від 18 січня 2019 року, зобов`язання сплатити фактично нараховані проценти та пеню, у випадку її наявності. Проте розмір такого кредиту, процентів, пені та відомості про дату їх погашення ця додаткова угода, як і довідка від 25 квітня 2019 року (а.с. 72) - не містять. Наявний у матеріалах справи кредитний договір № 00-152533 від 25 лютого 2019 року та додаток № 1 до нього (а.с. 73-77) не містить жодних відомостей про розмір та дату погашення [PERSON] такого кредиту, що унеможливлює перевірку наявності у неї права стягнути таку заборгованість з колишнього чоловіка. Не можливо перевірити такі відомості і з довідки АТ «Альфа-Банк» від 8 травня 2020 року та розрахунку заборгованості (а.с. 79-80). Суд також звертає особливу увагу на те, що в позовній заяві [PERSON] зазначає про часте отримання та погашення нею в період шлюбу боргових зобов`язань за різноманітними кредитними договорами, що може свідчити про отримання одних кредитів для погашення заборгованості за іншими кредитами, які отримано раніше. За таких обставин підхід позивачки, згідно з яким вона додала розміри всіх отриманих та погашених кредитів та просить стягнути з відповідача половину від отриманої математичним шляхом суми - є невиправданим та помилковим, оскільки не враховує, що за таких умов до заборгованості можна включати сплачені проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції (в разі несвоєчасної оплати боргу). Разом з тим належного розрахунку, з якого вбачався б рух коштів (отримання та погашення кредитів, процентів та штрафних санкцій), чи висновку відповідної експертизи щодо остаточного розміру заборгованості - суду надано не було і відповідних клопотань позивачка не заявляла. Судом також установлено, що згідно з борговою розпискою від 15 січня 2019 року, оригінал якої суд досліджував у судовому засіданні, [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 2 140 євро для погашення кредитів; зобов`язується повернути борг до 15 вересня 2019 року (а.с. 78). Проте із змісту розписки не можливо дійти однозначного висновку про які саме кредити йдеться у цій розписці, який їх розмір та на що їх було отримано, що має значення у цій справі з огляду на вищевказані судом недоліки обрахунку позивачем суми заборгованості, яку вона просить стягнути з відповідача. Крім того, у матеріалах справи міститься копія розписки, складеної 10 вересня 2019 року українською мовою, згідно з якою [PERSON] отримала 10 вересня 2019 року повернення боргу в розмірі 2 140 євро від [PERSON] (а.с. 81). Проте оригінал цієї розписки позивачем суду надано не було, натомість пред`явлено оригінал іншої розписки, складеної [PERSON] вже російською мовою про отримання повернутих [PERSON] коштів, датованої також 10 вересня 2019 року (а.с. 30, т.2). Вказана обставина є такою, що викликає в незалежного стороннього спостерігача обгрунтовані сумніви в реальності укладеного договору позики та повернення коштів за таким договором, особливо враховуючи наявність родинних стосунків між позичальником та позикодавцем. Під час розгляду справи суд також враховує показання допитаних свідків. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є подругою матері [PERSON] , суду пояснила, що зі слів матері позивачки їй відомо, що позивачка взяла кредити, які вона та її мати погашають по цей день. Свідок [PERSON] , яка є хрещеною матір`ю позивачки, пояснила суду, що зі слів матері позивачки їй стало відомо, що під час перебування сторін справи у шлюбі, у них почались фінансові негаразди і позивачка у зв`язку з цим змушена була брати кредити, які частково сплачувала вона, а частково - її мати. Крім того, мати позивачки продала одну із своїх квартир для того, щоб погасити борги дочки. Відповідач також змушений був поїхати за кордон на роботу для погашення кредитів разом із своєю мамою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] як сусіда та таксиста, який часто підвозив її за плату в особистих справах; спілкування між ними було виключно по роботі. Проте показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо отриманих [PERSON] кредитів суд не може взяти до уваги, оскільки такі відомості їм стало відомо зі слів матері позивачки. Показання свідка [PERSON] - не мають відношення до суті спору. За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed