Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до Харківської міської фінансово-кредитної спілки «Криниця» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 11 лютого 2016 року між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 08-16 строком до 11 серпня 2016 року із сплатою 5 % відсотків від суми наданого кредиту щомісячно. 18 липня 2016 року між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року, якою було збільшено суму кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року на 16670 грн та змінено строк виконання зобов`язання по кредитному договору до 11 січня 2017 року. 05 січня 2017 року між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року, якою було змінено строк виконання зобов`язання по кредитному договору до 11 січня 2018 року. Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» [PERSON] по кредитному договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року були видані кредитні кошти в розмірі 36730 грн строком до 11 січня 2018 року. Позивач свій обов`язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав у повному обсязі, однак відповідачка, отримавши суму кредиту свої зобов`язання за кредитним договором виконала частково, повернувши частину кредиту в розмірі 4430 грн. Відповідно до п. 6.2. у випадку порушення Позичальником зобов`язання в частині своєчасного повернення суми кредиту, Кредитодавець стягує суму кредиту з урахуванням штрафних санкцій - 2% від суми непогашеного кредиту за кожен день прострочення платежу. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачкою умов кредитного договору, остання має заборгованість по кредитному договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року, що станом на 31 липня 2020 року становить 142120 грн, із яких: - 32300 грн - заборгованість по кредитному договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року. -109820 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту по кредитному договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року. Позивач просив суд стягнути з[PERSON] на користь Харківської міської фінансово-кредитної спілки «Криниця» (код ЕДРПОУ 06716780) заборгованість по кредитному договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року станом на 31 липня 2020 року у сумі 142120 грн та судові витрати. Копію ухвали про прийняття до розгляду позовної заяви та відкриття провадження та позовну заяву з доданими матеріалами [PERSON] отримала 23 грудня 2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, проте від відповідачки не надійшло відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до п. 4 ч 8 ст. 128 ЦПК України, відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе розглядати справу за відсутністю відповідачки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2016 року між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 08-16, відповідно до якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 20060 грн строком до 11 серпня 2016 року із сплатою 5 % відсотків від суми наданого кредиту щомісячно, що підтверджується копією кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року (а.с. 3-4). 18 липня 2016 року між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року, якою було збільшено суму кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року на 16670 грн та змінено строк виконання зобов`язання по кредитному договору до 11 січня 2017 року, про що свідчить копія додаткової угоди № 1 від 18 липня 2016 року до кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року (а.с. 5). 05 січня 2017 року між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року, якою було змінено строк виконання зобов`язання по кредитному договору до 11 січня 2018 року, що підтверджується копією додаткової угоди № 2 від 05 січня 2017 року про внесення змін до кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року (а.с. 6). Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» [PERSON] по кредитному договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року були видані кредитні кошти в розмірі 36730 грн, про що свідчать копії видаткових касових ордерів (а.с. 7-8). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 11 лютого 2016 року між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 08-16. Відповідно п. 1.1 вказаного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20060 грн строком на шість місяців, до 11 серпня 2016 року зі сплатою 60 % річних. Пунктом 1.2 зазначеного договору передбачено режим сплати: відсотки - щомісячно, не пізніше _ числа поточного місяці - за наступний місяць користування кредитом; тіло кредиту - наприкінці строку дії договору/відсотки - щомісячно, не пізніше 11 числа поточного місяця за наступний місяць користування кредитом; тіло кредиту - наприкінці строку дії цього договору. Сума відсотків за користування кредитом складає 5 % від суми наданого кредиту щомісячно/кредит з періодичною сплатою процентів і періодичною сплатою рівних часток основної суми. 18 липня 2016 року між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року, якою було збільшено суму кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року на 16670 грн та змінено строк виконання зобов`язання по кредитному договору до 11 січня 2017 року 05 січня 2017 року між Харківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року, відповідно до п. 1 якої сторони домовились про зміну строку виконання кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року з 11 січня 2017 року до 11 січня 2018 року. Згідно п. 2 вказаної додаткової угоди № 2 до кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року сторони домовились викласти пп. 1.1, 1.5, 5.3 кредитного договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року у наступній редакції: «1.1. Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 36730 грн строком на двадцять три місяці, до 11 січня 2018 року зі сплатою 60 процентів річних». «1.5. Сукупна вартість кредиту складає 115 % (у процентному виразі) або 37856 грн 82 коп. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти за користування кредитом». «5.3. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту у розмірі 36730 грн в строк до 11 січня 2018 року». Отже, сторони погодили як щомісячне виконання зобов`язання, так і строк кредитування до 11 січня 2018 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту складає 109820 грн. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст. 610,611 ЦК України) За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту розрахована за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року в сумі 109820 грн. Як зазначалося вище строк кредитування за договором № 08-16 від 11 лютого 2016 року сплив 11 січня 2018 року, тому право кредитодавця нараховувати передбачену договором пеню припинилося з цієї дати. Саме такі висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, які відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права. Відповідно до 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин суд вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати пеню за кредитом, то після 11 січня 2018 року позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню за кредитним договором № 08-16 від 11 лютого 2016 року, тому вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року в сумі 109820 грн не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по кредитному договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року в сумі 32300 грн, то вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, щоХарківською міською фінансово-кредитною спілкою «Криниця» [PERSON] по кредитному договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року були видані кредитні кошти в розмірі 36730 грн строком до 11 січня 2018 року. Позивач свій обов`язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав у повному обсязі, однак відповідачка, отримавши суму кредиту свої зобов`язання за кредитним договором виконала частково, повернувши частину кредиту в розмірі 4430 грн. З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачкою фактично отримано кредитні кошти в розмірі 36730 грн, про що свідчать копії видаткових касових ордерів. Позивач зазначає, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором виконала частково, повернувши частину кредиту в розмірі 4430 грн З огляду на викладене та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку позивачу у повному обсязі не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору № 08-16 від 11 лютого 2016 року в сумі 32300 грн підлягають задоволенню. Враховуючи зазначені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги Харківської міської фінансово-кредитної спілки «Криниця» до [PERSON] про стягнення заборгованостіпідлягають частковому задоволенню, стягнувши з [PERSON] на користь Харківської міської фінансово-кредитної спілки «Криниця» заборгованість по кредитному договору № 08-16 від 11 лютого 2016 в сумі 32300 грн. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2132 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 1). При цьому, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання даного позову підлягав сплаті судовий збір в сумі 2102 грн. Оскільки позовні вимоги Харківської міської фінансово-кредитної спілки «Криниця» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 477,73 грн.

Outcome: partial