Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаними позовом вказуючи на те, що він з 1998 року та по теперішній час проживає у гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З 26.02. 2003 року він зареєстрований за вказаною адресою. Разом з ним за даною адресою зареєстрована і його дружина [PERSON] . Позивач вселився до гуртожику на підставі розпорядження Боярськго міського голови від 17.02. 1998 року за № 22 про надання йому ліжко-місця у гуртожитку. В подальшому, маючи на меті приватизувати кімнату у гуртожитку він неодноразово звертався з відповідними заявами до Боярської міської ради, однак отримував лише відмови. Вказані відмови позивач вважає незаконними з огляду на норми Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Тому на підставі вищевказаного просив суд визнати незаконною відмову виконавчого комітету Боярської міської ради від 01.02. 2019 року за № 02-5-О3/49-3, 2, визнавши за ним право на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено у справі засідання. 13.05.2019 року на адресу суду зі сторони відповідача Боярської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили у задоволенні позову [PERSON] до виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району, Київської області, третя особа: Комунальне підприємство Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району, Київської області про визнання права на приватизацію житлового приміщення, відмовити в повному обсязі. Зокрема, вказували на те, відповідно до норм Закону України «Про реалізацію житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках після надання місцевою рабою згоди на приватизацію жилих та нежитлових приміщень у гуртожитках лише за умови розселення громадян, які в них проживають на умовах надання ліжко-місця, в окремі жилі приміщення. З огляду на вищезазначене, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та не доведеними належними доказами по справі, а позовна заява подана передчасно. 20.05.2019 року на адресу суду надійшов відзив третьої особи Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області». У відзиві зазначено, що гуртожиток перебуває на балансі третьої особи, позивач дійсно мешкає в гуртожитку та займає ліжко-місце ,вказує що гуртожиток не підпадає під дію Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, оскільки гуртожиток внесений на підставі рішення Боярської міської ради від 09.11.2017 року № 36/1186 «про затвердження «Програми реконструкції застарілого житлового фонду м. Боярка на 2017-2022 роки» розташований на території на яку розробляється містобудівна документація. Згідно Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які на правових підставах вселені в гуртожиток та фактично проживають у ньому на умовах надання їм ліжко- місця, набувають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку відповідно до цього Закону після їх розселення в окремі жилі приміщення в гуртожитку. У разі надання місцевою радою згоди на приватизацію жилих і нежилих приміщень у гуртожитку (або його частин), в якому жилі приміщення (або їх частини) використовуються для проживання громадян на умовах надання ліжко-місця, такі жилі приміщення можуть бути приватизовані лише після розселення громадян, які в них проживають на умовах надання ліжко-місця, в окремі жилі приміщення; Станом на сьогоднішній день вільні кімнати у даному гуртожитку відсутні. Позивачем було укладено договір найму житлової площі для тимчасового проживання у гуртожитку від 13.08.2014 року за № 99. Позивач від підписання договору № 39 від 01.12.2017 року найму житлової площі для тимчасового проживання у гуртожитку, та № 13 від 09.11. 2018 року найму житлової площі для тимчасового проживання у гуртожитку, відмовився підписувати. Згідно акту обстеження №91 від 14 травня 2019 року складеного комендантом гуртожитків КП «БГВУЖКГ», в присутності чергової гуртожитків та мешканців другого поверху гуртожитку. Актом обстеження встановлено, що у кімнаті №60 проживає [PERSON] (ліжко-місце), його дружина [PERSON] не проживає та не зареєстрована у гуртожитку. Тому на підставі вищевказаного просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог, а саме у визнанні незаконною відмову виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01.02.2019 року №02-5- 03/49-3.2, визнавши за [PERSON] право на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , а саме окремої кімнати за [ADDRESS], в повному обсязі м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області . Інші процесуальні дії по справі не вчинялись. В судовому засіданні позивач - [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених в ньому, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Боярської міської ради Києво-Святошинського району, Київської області - Залевська Н.А. просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказувала на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та не доведеними належними доказами по справі, а позовна заява подана передчасно. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти вимог позову, просила відмовити з підстав вказаних у відзиві на позову заяву. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали судової справи, встановив наступне. Відповідно до розпорядження виконавчого комітету Боярськогої міської ради народних депутатів від 17.02.1998 № 22 надано ліжко-місце в гуртожитку для одиноких громадян по [ADDRESS] працівникові ТОВ «Рембуд-сервіс» громадянину [PERSON] . Позивач продовжує мешкати у вказаному гуртожитку до теперішнього часу у кімнаті № 60 на другому поверху, що сторонами по справі в судовому засіданні не оспорювалось, що суд вважає встановленим на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2007 року гуртожиток за адресою: [ADDRESS] належить територіальній громаді м. Боярка в особі Боярської міської ради як комунальна вланість. Згідно ст.9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Позивач в своїй позовній заяві посилається на наявність у нього права на приватизацію на займаного ним приміщення гуртожитку на підставі Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Відповідно до змісту ст.. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» даний Закон поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян які: -Не мають власного житла; -Не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В той же час, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що в його володінні, в тому числі на праві приватної власності, відсутнє будь-яке інше житло, таким чином в межах заявлених вимог позовна заява задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено суду, що на нього розповсюджується дія Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed