Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що 20.08.1994 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу в них народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Сімейне життя в них не склалось по причині несумісності характерів та поглядів на життя. Вважає, що вони підійшли до створення сім'ї, недостатньо взнавши один одного так, як до одруження вони були знайомі лише кілька місяців. Оскільки сімейне життя стало нестерпним, у 2011 році вони остаточно припинили спільне проживання. Вона з дітьми перейшла проживати в наймане житло. Через деякий час відповідач переїхав на проживання в батьківський будинок у Волинську область, де проживає до цього часу. Вже 6 років сім'я існує формально. Примирення між ними виключається так, як вони фактично чужі люди, яких нічого не об'єднує. Оскільки не вдається досягти домовленості з відповідачем про розірвання шлюбу через органи ДРАЦС, вона вимушена звертатись з даним позовом до суду. Просить шлюб з відповідачем розірвати. У судове засідання позивач не прибула, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Згідно довідки Красилівської міської ради відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. До суду повернувся конверт із судовою повісткою, на якому зазначено, що відповідач за місцем реєстрації не проживає. Також 07.08.2017 до суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення 05.09.2017 судової повістки відповідачу з викликом у судове засідання на 25.09.2017, у якому зазначено, що повістку вручено [PERSON] за зазначеним у позовній заяві місцем фактичного проживання відповідача. Суд вважає відповідача належно повідомленим про необхідність явки до суду з наступних підстав. Частиною 3 статті 122 ЦПК України визначено, що в разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. За цим місцем проживання (перебування) відповідача в подальшому йому надсилаються судові повістки. Відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Частиною 5 ст. 74 ЦПК України передбачено, що судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку; в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, судова повістка відповідачу [PERSON] надіслана за зареєстрованим місцем його проживання; в зв'язку з його відсутністю не вручена; вручена за його фактичним місцем проживання особі, яка разом з ним проживає; вважається, що судовий виклик відповідачу вручений належним чином. Отже, відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи чи повідомлення про причини неявки. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів у порядку заочного розгляду. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 20 серпня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу в них народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Між сторонами виникли неприязні стосунки із-за відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого з 2011 року вони проживають окремо, шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб серії І-БК № 153134. Відповідно до стст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві.

Outcome: approved