Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

У квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позов, в якому просить визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову, позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який проживав разом зі своєю дружиною (матір`ю позивача) [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] не оформив право власності на вказаний житловий будинок. Забудову зазначеного будинку здійснено в 1960 році. Будівництво завершено. Будинок з надвірними будівлями знаходиться в експлуатації. Під час інвентаризації житлових будинків номер житлового будинку, який належав [PERSON] , по [ADDRESS] було змінено з [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] , оскільки проживала з ним. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. Позивач разом із своїми братами [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в частині належної спадкодавцю земельної частки (паю), однак набути права власності на інше належне спадкодавцю спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] позивач позбавлений можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину за законом В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Позивач зазначив, що дане рішення суду йому необхідно для проведення державної реєстрації права власності на будинок. Від представника відповідача Сахновщинської селищної ради Красноградського району, Харківської області до суду надійшла заява, в якій просять розглядати справу без участі їх представника, прийняти рішення на власний розсуд. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, а також третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню, наявних у справі доказам, дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] , народився [INFO] , батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10) Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання від 27.06.2019 року позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.08.2009 року. (а.с. 11) Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 18.01.2019 року №00021902798 зареєстровано актовий запис про шлюб №15 від 30.06.1967 року між [PERSON] та [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». (а.с. 12) Відповідно до копії довідки Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області від 15.04.2021 року №66 [PERSON] проживав без реєстрації з 1993 року до дня реєстрації 21.08.2019 року в [ADDRESS] . (а.с. 13) Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 20.11.1987 року, видане Сахновщинським РВ ЗАГС, актовий запис № 136, [PERSON] помер [INFO] . (а.с.14) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 07.12.2000 року, видане Сахновщинським відділом РАГС, актовий запис 179, [PERSON] померла [INFO] . (а.с.15) Згідно копії витягу з погосподарської книги (1977-1981 роки) власником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] , який помер [INFO] . (а.с. 16) Відповідно до копії довідки Сахновщинської селищної ради Харківської області від 15.01.2019 року №181 [PERSON] постійно проживав до дня смерті в [ADDRESS] . (а.с. 17) Згідно копії довідки Сахновщинської селищної ради Харківської області від 20.11.2019 року №3724 селищна рада не володіє інформацією про забудову домоволодіння [PERSON] по [ADDRESS] . (а.с.18) Відповідно до копії довідки Сахновщинської селищної ради Харківської області від 07.11.2019 року №674 [PERSON] надано земельну ділянку орієнтовним розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . (а.с.19) Згідно копії довідки Сахновщинської селищної ради Харківської області від 15.01.2019 року №182 [PERSON] постійно проживала до дня смерті по [ADDRESS] . (а.с.20) Відповідно до копії довідки Сахновщинської селищної ради Харківської області від 05.11.2019 року №3550 житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.20) Згідно копії довідки Сахновщинської селищної ради Харківської області від 27.02.2020 року № 543 під час інвентаризації житлових будинків номер житлового будинку, якийналежав [PERSON] , по [ADDRESS] було змінено з [ADDRESS] . (а.с. 21) Відповідно до копії довідки Сахновщинської селищної ради Харківської області від 15.01.2019 року №183 [PERSON] після смерті батьків фактично вступив в володіння спадщиною. (а.с.21) 06.03.2021 року Сахновщинським малим госпрозрахунковим комунальним підприємством технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , інвентаризаційна справа №5888. (а.с. 23-26) Згідно довідки Сахновщинського малого госпрозрахункового комунального підприємства технічної інвентаризації від 30.10.2019 року №10/19-189 вказана загальна вартість житлового будинку [ADDRESS] . Будівництво завершено. Будинок з надвірними будівлями знаходиться в експлуатації. (а.с.27) Відповідно до копії земельнокадастрової книги [PERSON] та [PERSON] надавалися земельні ділянки для користування присадибною ділянкою. (а.с.28-29) Згідно копії постанови державного нотаріуса Сахновщинської державної нотаріальної контори від 08.04.2021 року, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та за проханням самого [PERSON] (а.с.30) Відповідно до копії витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.04.2021 року №64267351 заведено спадкову справу, номер в реєстрі 2831387, після померлої [INFO] [PERSON] , номер у нотаріуса 140/2002. (а.с. 31) Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 525 ЦК УРСР 1963 року визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1960 році. У 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Відповідно до пункту 6 Інструкції 6. Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Таким чином, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в по господарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Аналогічні висновки зробив висвітлені у правовій позиції Верховного Суду України по справі № 6-137цс13, а саме право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. За змістом п. 62 Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції У PCP від 19 січня 1976 року № 1/5 підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УPCP) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985року №105у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі запису в погосподарській книзі. У зв`язку з чим, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] , в розумінні статті 549 ЦК УРСР 1963 року, спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] , яка на момент його смерті проживала разом з ним в будинку по [ADDRESS] . Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Згідно матеріалів справи, на момент смерті [INFO] [PERSON] з нею в будинку по [ADDRESS] проживав позивач [PERSON] . Також судом встановлено наявність інших спадкоємців після померлої [PERSON] , а саме [PERSON] та [PERSON] , які є третіми особами по справі. В поясненнях наданих в суді треті особи повідомили, що вони прийняли спадщину після померлої матері [PERSON] на земельну ділянку і отримали свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, щодо іншого спадкового майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями то вважали, що будинок повинен належати позивачу [PERSON] , оскільки він в ньому проживав і продовжує проживати. Відповідно до копії витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.04.2021 року №64267351, 09.04.2002 року заведено спадкову справу, після померлої [INFO] [PERSON] , номер в реєстрі 2831387, номер у нотаріуса 140/2002 (а.с. 31). Разом з тим, матеріали справи не містять інформації про те, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину на майно померлої [INFO] [PERSON] на підставі заведеної спадкової справи. Крім того, суд позбавлений можливості встановити коло спадкоємців, які звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , оскільки позивач та його представник не надали копії документів із спадкової справи та не скористалися своїм правом, відповідно до ст. 84 ЦПК України, щодо витребування у нотаріуса матеріалів спадкової справи для їх дослідження в судовому засіданні. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги положення наведених вище норм та співвідносячи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що позивачем не надано доказів щодо кола осіб які мають право на спадщину та завершення процедури оформлення права на спадщину у нотаріуса за заведеною спадковою справою, а тому відмовляє у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed