Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, та з урахуванням доповнення позовних вимог, просить захистити її права споживача та визнати недійсним кредитний договір № ZRZOGKO 01423591 від 14.02.2007 року з моменту укладення, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.02.2007 року між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Житомирського центрального відділення філії «Житомирське регіональне управління» ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір, за яким вона одержала кредит на купівлю житла у сумі 59 000,00 дол. США та у розмірі 10\~660 доларів США на сплату страхових платежів по курсу 5,05 грн. до 1 долара США та на умовах повернення у строки до 13.02.2027 року. Вимоги позову обґрунтовані тим, що під час укладення договору вона не могла передбачити, що офіційний курс долара США до гривні може зрости від 5,05 грн. за 1 долар до майже 25 грн. за 1 долар США. Позивач посилається на те, що не могла передбачити та запобігти виникненню світової фінансової кризи. Окрім того, під час укладення договору їй не було розяснено про можливі валютні ризики. Вважає, що відповідачем були порушені вимоги ст. ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, обґрунтовуючи його викладеними в ньому обставинами та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі Житомирського центрального відділення філії Житомирське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк»в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Селлінг» та третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2007 року між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Житомирського центрального відділення філії «Житомирське регіональне управління» ЗАТ КБ «Приватбанк», який у подальшому змінив назву на [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі Житомирського центрального відділення філії Житомирське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір № ZRZOGKO 01423591 від 14.02.2007 року на надання позичальнику кредиту на купівлю житла у сумі 59 000,00 дол. США та у розмірі 10\~660 доларів США на сплату страхових платежів по курсу 5,05 грн. до 1 долара США та на умовах повернення у строки до 13.02.2027 року. (а.с. 14-16). Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, при підписанні договору сторони погодили, що з укладенням договору досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору. Статтею 525 ЦК України забороняється відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною, суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та встановлення визначених юридичних наслідків. При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст. ст. 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України та ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, позивач була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчить підпис на договорі та додатковій угоді до нього. Тобто сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. З матеріалів справи вбачається, що протягом дії кредитного договору відповідач [PERSON] не зверталася до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за розясненням положень, які були не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору. Зміст укладеного між сторонами кредитного договору свідчать про те, що на час його укладання позичальник була ознайомлена з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Доказів на підтвердження викладених позивачем тверджень щодо несправедливих умов кредитного договору, стороною позивача не надано, не доведено факту неможливості позичальника відмовитися від підписання запропонованого йому кредитного договору. Під час розгляду справи встановлено, що волевиявлення сторін в момент його укладення було вільним, відповідно до внутрішньої волі позивача, зміст кредитного договору не суперечить ЦК України та іншім актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладено у письмовій формі.\~\~\~\~ Належних та допустимих доказів щодо обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, зокрема на невиконання відповідачем при укладанні договору законодавства України про захист прав споживачів також не надано, тому суд вважає необґрунтованим та недоведеним посилання позивача на положення зазначеного вище закону щодо несправедливості умов договору, яка полягала у ненаданні під час пропонування продукції споживачу в повному обсязі інформації про умови кредитування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,\~

Outcome: dismissed