Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

У липні 2016 р. до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, в якій позивач вказав на те, що 06 серпня 2015 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 3,61 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Мартоноської сільської ради, Новомиргородського району, Кіровоградської області, яка належала останній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 008462 від 04.06.2002 року. 25 жовтня 2012 року померла [PERSON] уклала заповіт на імя позивача, згідно якого заповідала вищевказану земельну ділянку [PERSON]. Спадкоємцями за законом є [PERSON], [PERSON], які відмовляються від своєї частки спадщини на користь позивача, інших спадкоємців на дану спадщину немає. Позивачу при зверненні до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини відмовлено в звязку з сумнівами нотаріуса щодо підпису заповідача на заповіті. На підставі вищевикладеного позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 3,61 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Мартоноської сільської ради, Новомиргородського району, Кіровоградської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 008462 від 04.06.2002 року. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення, зазначивши, що відмовляється від спадщини на користь позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала повністю та не заперечувала проти його задоволення, зазначивши, що відмовляється від спадщини на користь позивача. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких обставин. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, у судовому засіданні встановлено, що 06 серпня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ОЛ № 212543 від 06 серпня 2015 року, актовий запис № 2073, вчиненого міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції. Судом встановлено, що за час життя померла мала майно, яке зокрема складається з права приватної власності на земельну ділянку, площею 3,61 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Мартоноської сільської ради, Новомиргородського району, Кіровоградської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 008462 від 04.06.2002 року, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за № 128 від 16.05.2016 р. 25 жовтня 2012 року померла [PERSON] уклала заповіт на імя позивача, згідно якого заповідала вищевказану земельну ділянку [PERSON]. Осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадщині відповідно до ст.1241 ЦК України судом не встановлено. Згідно фотокопії спадкової справи №3/2016 від 15.01.2016 року позивач прийняв спадщину 15 січня 2016 року і відповідно до ст.1268 ч.5 ЦК України спадщина належить позивачу з часу відкриття спадщини. Позивачу при зверненні до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку в звязку з сумнівами нотаріуса щодо підпису заповідача на заповіті, що підтверджується копією постанови приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] № 20/02-31 від 04 березня 2016 року. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст.1257 ч.2 ЦК України недійсність заповіту може бути визнана у судовому порядку, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є недійсним (ст.1257 ч.1 ЦК України). Враховуючи те, що доказів визнання заповіту недійсним суду не надано, то відповідно заповіт є дійсним. Крім того, суд враховує, що від відповідно до ст.1241 ч.1 ЦК України відповідач [PERSON] має право на обовязкову частку, проте вона добровільно, без будь-якого впливу сторонніх осіб відмовилася від своєї частки у спадщині, тобто відмовилася приймати спадщину і більш того зазначила, що позивач по справі (її племінник) та її син [PERSON] повністю доглядали за спадкодавцем, надавали останній всю можливу допомогу, а тому є всі підстави для оформлення спадщини за заповітом виключно позивачем по справі. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що спадкодавець [PERSON], яка померла 06 серпня 2015 року і яка визначила посмертну юридичну долю належного їй майна шляхом складання особистого заповідального розпорядження, враховуючи також визнання позову відповідачами та відсутність відомостей про інших спадкоємців, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, не порушують законних прав та інтересів інших осіб, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved