Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

У липні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житлом - житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], власником якого є вона. На обґрунтування позову вказала, що відповідач є її сином, має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, проте, з 2006 року, тобто, понад один рік, в цьому будинку не проживає та ним не користується. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву, якою свої позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, просила суд слухати справу у її відсутності та у відсутність її представника. У судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч. 10 ст. 28, ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до п. 10 ст. 28, ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання, про що свідчить особистий підпис відповідача у бланку поштового зворотнього повідомлення про судовий виклик, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, відзиву не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.03.1998 р., виданого державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори за № 490, зареєстрованим Вознесенським БТІ 27.03.1998 року за № 549. В будинку позивача постановлено на реєстраційний облік відповідача, який є її сином, (що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 11.04.1989 року Троїцькою сільською радою Новоодеського району Миколаївської області). Довідкою Троїцької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за № 400 від 05.07.2018 р. підтверджено, що по [ADDRESS] на реєстраційному обліку перебуває відповідач [PERSON] Відповідно до акту обстеження від 19.06.2018 р., складеному комісією в складі депутата Троїцької сільської ради Безніско Н.А. в присутності сусідів позивача, [PERSON] за адресою: [ADDRESS], будучи зареєстрованим за вказаною адресою, не проживає з 2006 року. З 2006 року, відповідач [PERSON] забрав свої речі, виїхав з будинку, припинивши користування та проживання у належному позивачу будинку, не знявшись з реєстраційного обліку. Як встановлено судом, [PERSON] набув громадянства Російської Федерації, що підтвердженно копією паспорта громадянина Російської Федерації, виданого 25.04.2017 року на ім'я [PERSON], [INFO] Відділом УФМС Росії по Калузькій області, з 06.10.2017 р. місце проживання [PERSON] зареєстровано у вказаному паспортному документі, в [ADDRESS]. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Положеннями ст.. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. За змістом ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Викладені в позові обставини щодо не проживання відповідача у належному позивачу будинку з 2006 року, тобто більше 1 року до моменту звернення до суду із позовом, суд вважає встановленим. Враховуючи той факт, що відповідач, місце проживання якого зареєстроване за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою не проживає більше 1 року без поважних причин, що є встановленим у судовому засіданні, він є особою, що втратив право користування цим будинком. Відповідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved