Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

У липні 2018 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності згідно договору - купівлі продажу від 29.01.2008 року, зареєстрованого в реєстрі № 639, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Панченко А.В., зареєстрований в КП «БТІ» за № 18478359 від 07.02.2008 року. Відповідач по справі фактично не проживає за місцем своєї реєстрації біль ніж три роки, виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, але до теперішнього часу з реєстрації за вищенаведеною адресою не знявся. Відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2014 року, не користується квартирою, не бере участь в оплаті комунальних платежів, виїхав до іншої країни. Позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 29.01.2008 року, зареєстрованого в реєстрі № 639, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. (а.с.17, з.б.) Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON], [INFO], 19.02.2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO], та змінила прізвище на «[PERSON]». (а.с.24) Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17655127 від 07.02.2008 року, власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] (а.с.18) Відповідно до форми «А» [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а. с. 20) Відповідно до акту від 16.07.2018 року, складеного комісією у складі головуючого ОСББ «Искра» - Любімого О.І., у присутності сусідів: [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] про те, що чоловік [PERSON], [PERSON] не проживає у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з 28 травня 2014 року. (а.с.16) Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], більш ніж три роки, відповідач самостійно покинув зазначену квартиру та перестав в ній проживати, та відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], за участю представника позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому відповідач [PERSON] має бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки його право користування квартирою [ADDRESS] Донецької області перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позов судом задоволений, судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду у сумі 704 гривень 80 копійок підлягає стягненню з відповідачів на його користь. На підставі наведеного,

Outcome: approved