Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У липні 2016 р. позивачі звернулись до суду з цивільним позовом про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на нерухоме майно. В ході розгляду справи позивачами були змінені позовні вимоги, в яких просять суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] виданого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] [INFO] та зареєстрованого в реєстрі за №7н-13492 на ім'я [PERSON] на ? частину паю в сумі 2974 руб. 55 коп., який знаходиться в ЖБК «Дніпро» Шевченківського р-ну м. Києва, що належав померлій на підставі довідки №71, виданий вищевказаним кооперативом 21.07.1986; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] на 1/6 частину паю в сумі 991 руб. 52 коп., який знаходиться в ЖБК «Дніпро» Шевченківського р-ну м. Києва, що належав померлій на підставі довідки №71, виданої вищевказаним кооперативом 21.07.1986; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] на 1/6 частину паю в сумі 991 руб. 52 коп., який знаходиться в ЖБК «Дніпро» Шевченківського р-ну м. Києва, що належав померлій на підставі довідки №71, виданої вищевказаним кооперативом 21.07.1986; визнати недійсним з дати видання та скасувати Свідоцтво про право власності на квартиру серії [NUMBER], видане Головним управлінням житлового фонду забезпечення Київської міської державної адміністрації 19.11.2001 на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; судові витрати стягнути з відповідача. Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що на підставі ордеру №120088 від 31.10.1969, у жовтні 1969 року вони разом з батьками вселились до квартири [ADDRESS]. [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] Як зазначено в позові, батько після смерті матері прийняв у спадок ? частину паю в сумі 2974 руб. 55 коп. Вказаного документу самі позивачі ніколи не бачили, оскільки всі документи батько зберігав у себе. У позові також зазначено, що у жовтні 1984 року батьки внесли всі пайові внески за квартиру, а отже ще за життя набули право власності на спільну квартиру, відповідно до чинного в той час законодавства. Позивачі вважають, що отримання їх батьком [PERSON] свідоцтва про право на спадщину є незаконним, оскільки вони також прийняли спадщину після смерті матері, фактично вступивши у володіння спадковим майном, а отже повинні були успадкувати по 1/6 паю за спірну квартиру. [INFO] помер [PERSON] Після його смерті позивачі звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Після відкриття спадкової справи їм стало відомо, що 19.11.2001 батько отримав свідоцтво про право власності на квартиру. Таким чином, враховуючи те, що під час отримання свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] не були враховані майнові права позивачів, вважають, що свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно є таким, що підлягає скасуванню. Позивачі у судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду повідомленні належним чином. Від [PERSON] було подано через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с.108). Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували та просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивачів по справі на підставі наданих суду доказів. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на підставі ордеру №120088 від 31.10.1969 [PERSON] на сім'ю із чотирьох осіб, а саме: на неї, на її чоловіка - [PERSON], на її доньку - [PERSON] та на її сина - [PERSON], було надано квартиру [ADDRESS] 29.11.1985 мати позивачів [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). [INFO] помер батько позивачів [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Судом також встановлено, що після смерті батька позивачі звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак після відкриття спадкової справи їм стало відомо, що 19.11.2001 батько отримав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], яке було видано на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації №1260-с від 09.11.2001 (а.с. 7). Відповідно до положень ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами та іншими особами доказів та в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням - кожному з них окремо. Згідно з п.212 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Пунктом 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з роз'яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Так, позивачами в якості підстави звернення з позовом зазначено, що батьком позивачів незаконно було отримано свідоцтво про право на спадщину на ? паю, оскільки вони також прийняли спадщину після смерті матері, тобто фактично вступили у володіння майно, однак дане твердження позивачів не підтверджується жодними доказами, а тому і визнання за позивачами по 1/6 частині даного паю в суду немає підстав. Крім того, доводи позивачів, що свідоцтво про право власності від 19.11.2001 серії [NUMBER], яке було видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації №1260-с від 09.11.2001 підлягає скасуванню є необґрунтованими, оскільки виходячи з Положення Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради був передбачений чіткий (вичерпний) перелік документів, які заявник (чи заявника) зобов'язанні надати до уповноваженого органу з метою оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності, а тому немає підстав для його скасування. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України). При цьому саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України). Суд з'ясувавши всі обставині справи, вислухавши учасників які приймають участь у справі, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а тому позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачами суду не надано належних доказів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed