Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що [INFO] помер її батько, після смерті якого залишилося майно у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Спадщину після смерті батька вона прийняла фактично, оскільки мешкала у спірному будинку. Після смерті батька вона звернулася до органів нотаріату за оформленням своїх спадкових прав, але нотаріус відмовив у видачі йому свідоцтва про право на спадщину, оскільки не було надано документ, підтверджуючий факт прийняття спадщини після смерті батька. Тому просила визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом та за заповітом. У липні 2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати право власності на житловий будинок загальною площею 53,70 кв.м., житловою площею 24,20 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею літ. «Б», душевою літ. «Е», вбиральнею літ. «Д», погребом літ. «П», сараями літ. «В», «Г», навісами літ. «М», «С», колодязем літ. «К», огорожами №2,3, розташованими за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом та за заповітом, після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до вимог ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Частинами 3 та 4 ст.2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 1218 Цивільного Кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України), у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст. 1265 ЦК України). Відповідно до ст.1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 527 ЦК України встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно зі ст.529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з вимогами ст.1216 ЦК України (в редакції 2004 року), спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори Медведевою В.Д. 06 березня 1976 року за реєстровим №363 та на підставі договору дарування, посвідченого 21.06.1995 року державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори Гонтаренко С.Л. 21 червня 1995 року за реєстровим №3-1200 гр. [PERSON] на праві власності в ? частці та ? частці належить житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.25-28). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Пісочинською селищною радою Харківського району Харкіської області від 13 квітня 2000 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №71 (а.с.51). Своїм заповітом, посвідченим 21 червня 1995 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Гонтаренко С.Л. за реєстровим №2-3-1202, [PERSON] заповів усе належне йому майно в рівних частинах [PERSON] - позивачеві по справі та [PERSON] - відповідачу по справі (а.с.35). Як вбачається з довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №142 від 18 липня 2016 року, право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], що згідно архівних матеріалів БТІ станом на 31.12.2012 року зареєстровано в цілому за гр. [PERSON], а саме: в ? частці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області від 06.03.1979 року за реєстровим №363 та в ? частці на підставі договору дарування, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області від 21.06.1995 року за реєстровим №3-1200. Згідно матеріалів технічної інвентаризації станом на 06.07.2016 року на земельній ділянці за вищевказаною адресою знаходиться житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 53,70 кв.м., житловою площею 24,20 кв.м., а також літня кухня літ. «Б», душова літ. «Е», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «П», сараї літ. «В», «Г», навіси літ. «М», «С», колодязь літ. «К», огорожа №2,3, інвентаризаційною вартістю станом на 06.07.2016 року в цінах на 01.04.2016 року 110068 (сто десять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. (а.с.34). З постанови державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 08 липня 2016 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з тим, що до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області не надано було заяви про прийняття спадщини та жодного документу підтверджуючого факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.35). Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON], яка є також спадкоємцем після смерті [PERSON], не претендує на спадщину, про що свідчить її заява про визнання позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом та за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved