Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі по тексту - позивачі) звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі по тексту - Відповідач, ПАТ «ХК «Київміськбуд»), третя особа: Київська міська рада про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Свої вимоги обґрунтовували тим, що позивачі є співвласники 1/2 частини будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] На іншу 1/2 частину будинку рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2006 р. припинено право власності. Земельна ділянка, яка знаходиться за адресою біля будинку [ADDRESS] рішенням VIIІ сесії VI скликання КМР від 06.10.2011 р. № 331/6547 була передана у короткострокову оренду ПАТ ХК «Київміськбуд» для будівництва житлового будинку та об'єктів соціально-побутового призначення комплексного благоустрою території для суспільних потреб у 2-му мікрорайоні житлового масиву Позняки у дарницькому районі м. Києва. Відповідач на спірній земельній ділянці почав будівництво 23-х поверхового будинку та ним були порушені умови забудови, а саме для облаштування проїзду та пішохідних шляхи до будинку [ADDRESS] Відповідач над частиною земельної ділянки, якою Позивачі користуються та сплачують земельний податок облаштував проїзд над земельною ділянкою, перекривши її з повітря бетонними плитами. Користуватися земельною ділянкою яка накрита з верху бетонними плитами позивачі не можуть та вважають, що Відповідач незаконно, самовільно зайняв земельну ділянку через накриття її бетонними плитами та на підставі ст. 212 Земельного кодексу України просили повернути в їх користування частину земельної ділянки за адресою по [ADDRESS] покрите з повітря бетонними плитами зобов'язавши Відповідача демонтувати дві залізо - бетонні плити згідно меж орендованої земельної ділянки. В судовому засіданні [PERSON], він же представляє інтереси позивача [PERSON], відповідно до довіреності (а.с. 47) позовні вимоги підтримав з викладених підстав в позові та просив їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. В судове засіданні позивач [PERSON] не з'яивлася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с. 55). Представник відповідача публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» - Варицький Євген Валентинович в судовому засіданні проти позову заперечував, надав письмові заперечення (а.с. 66-67), посилаючись на те, що спірна земельна ділянка не знаходиться ні у власності, ні у користуванні позивачів, а з квитанцій про сплату земельного податку не вбачається, за яку площу земельної ділянки сплачується цей податок, просив у задоволені позову відмовити. Третя особа Київська міська рада в судове засідання свого представника не направила, повідомлена належним чином, причини не явки до суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення позивачів, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 червня 2006 року позивач [PERSON] успадкував 2/24 частини будинку [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до договору дарування від 08 липня 2006 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/8 частину будинку [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 березня 2013 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/8 частина будинку [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 27 березня 2008 року [PERSON] безоплатно передав в дар, [PERSON] прийняла у власність 1/24 частину будинку [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.10.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2015 р. по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Київська міська рада, департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що набрало законної сили (а.с. 68-70, 71-73) встановлено, що відповідно до Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 212 від 10 лютого 2006 року ПАТ ХК «Київміськбуд» надано дозвіл на проектування, реконструкцію та забудову території 2-го мікрорайону житлового масиву Позняки у Дарницькому районі м. Києва та будівництво стартових житлових будинків. Відповідно до п.3.8, п.3.9 розпорядження ХК «Київміськбуд» зобов'язана здійснити відселення мешканців будинків, що підлягають знесенню та оформити дозвільну документацію на знесення будинків на території зазначеного мікрорайону на підставі актів прийому-передачі власників будинків ХК «Київміськбуд» для знесення. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2006 року за позовом Акціонерного товариства Холдінгової компанії «Київмісьбуд» до [PERSON] за участю третьої особи: Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна м. Києва про припинення права власності та скасування реєстрації права власності припинено право власності [PERSON] на 1/2 частину будинку [ADDRESS] та скасовано реєстрацію права власності 1/2 частини будинку [ADDRESS] в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Рішенням Київської міської ради від 06.10 2011 р. № 331/6547 «Про передачу акціонерному товариству холдинговій компанії «Київмісьбуд» земельних ділянок для будівництва житлових будинків та об'єктів соціально-побутового призначення, комплексного благоустрою території для суспільних потреб у 2-му мікрорайоні житлового масиву Позняки у Дарницькому районі м. Києва вирішено передати АТ Холдинговій компанії «Київмісьбуд» у короткострокову оренду строком на 5 років земельні ділянки для будівництва житлових будинків та об'єктів соціально-побутового призначення загальною площею 0,84 га, серед яких земельна ділянка № 10, площею 0,15 га у зв'язку з переходом права власності на житлові будинки, господарські будівлі та споруди згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2006 р. № 2-5403/2006. На виконання рішення Київської міської ради від 06.10.2011 р. між 16.12.2011 р. між Київською міською радою та акціонерним товариством холдингова компанія «Київміськбуд» укладено договір оренди земельної ділянки, розміром 1506 кв.м., кадастровий номер - [NUMBER], строком на п'ять років. Не погоджуючись з рішенням Київської міської ради від 06.10.2011 р. № 331/6547 «Про передачу акціонерному товариству холдинговій компанії «Київмісьбуд», [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Київської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON], АТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» про визнання частково недійсним рішення Київської міської ради від 06.10.2011 р. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21.12.2006 р. було припинено право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS], а отже, враховуючи зазначені норми Земельного кодексу України, останнім було також припинено право користування частини земельної ділянки, яка відноситься до вказаної частини будинку. А Київська міська рада вказаним рішенням передала АТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» земельну ділянку, яка знаходилась у її власності на підставі рішення суду. Вищевказаним рішенням Дарницького районного суду від 28.10.2014 р. та ухвалою Алеляційного суду м. Києва від 20.01.2015 р. були встановлені факти, які не потребують доказуванню згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України та суд їх покладає в рішення. В позовній заяві позивачі стверджують, що є землекористувачами спірної земельної ділянки, посилаючись на те, що ними сплачується земельний податок та надають квитанції (а.с. 93, 94), проте суд не погоджується з зазначеним твердженням виходячи з такого. Згідно пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Посилання позивачів, на витяг з бази даних Державного земельного кадастру, суд оцінює критично, оскільки відповідно до відомостей в ньому [PERSON], [PERSON] не є користувачами земельної ділянки за адресою [ADDRESS] (а.с. 16 зворот). Посилання позивачів в судовому засіданні, що вони є співвласниками будинку, у зв'язку з чим до них перейшло від попередніх власників право користування земельною ділянкою, яка надавалась у користування в 1957 році рішеннями Дарницького виконкому м. Києва (а.с. 12, 13) суд не може покласти в рішення, оскільки за цими рішеннями від 13.05.1957 р. було надано у тимчасове користування без подальшої забудівлі [PERSON] та [PERSON] 600 кв.м. земельної ділянки, проте докази щодо наявності у позивачів на спірну земельну ділянку на час розгляду справи позивачами до суду надані не були. Посилання позивачів на акт перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства № 89/142 від 27.06.2014 р. Держінспекції сільського господарства України, де зазначено, що ТОВ «Міськбуд-4» при будівництві житлового будинку побудовано під'їздну дорогу, частина якої (площею орієнтовно 10 кв.м.) з повітря переходить над сусідньою земельною ділянкою, яка зареєстрована за приватним будинком [ADDRESS] що свідчить про самовільне зайняття частини ділянки по [ADDRESS] Даний акт не свідчить про те, що у позивачів є право власності чи користування тією частиною ділянки на якій побудовано під'їздну дорогу. Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів № 057022-057/Т-1428-4065 від 12.08.2014 р. земельна ділянка [NUMBER] за адресою [ADDRESS], площею 2 544,93 кв.м. обліковується за гр. [PERSON], гр. [PERSON], гр. [PERSON] [PERSON] та гр.. [PERSON] (а.с. 29 проте, це не свідчить про те, що у позивачів є право власності чи користування спірною земельною ділянкою. Статтями 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. В наданій позивачами копії з чергового кадастрового плану земельної ділянки № [NUMBER], технічного звіту на земельну ділянку не посвідчує право користування земельною ділянкою. Надані позивачами копії квитанцій про сплату земельного податку з фізичних осіб та листи від 08.09.2014 р., 22.07.2014 р. Головного управління міндоходів у м. Києві (а.с. 78-81) про те, що станом на 02.09.2014 р. податковий борг по платі земельного податку з фізичних осіб відсутній не можуть вважатися належним доказом підтвердження належного користування спірною земельною ділянкою, оскільки згідно з вимогами Земельного кодексу України не є документом, який підтверджує право власності або користування земельною ділянкою. Посилання під час розгляду справи на те, що Відповідач самовільно зайняв земельну ділянку та підстави повернення земельної ділянки що міститься в ст. 212 ЗК України, не може бути визнано підставою для задоволення позову, оскільки зазначеною нормою встановлено для випадків, коли право власності (користування) набуто в передбаченому законом порядку. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачами не надано будь-яких належних в розумінні ст.ст. 57-58 ЦПК України доказів того, що вони є власниками або землекористувачами спірної земельної ділянки, Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та виходячи з того, що відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки суд відмовляє у задоволені позовних вимог позивача, то, у відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати з відповідача до стягнення не підлягають.

Outcome: dismissed