Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Позивач вказував, що з 14.03.2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, займаючи посаду заступника директора Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кривоозерське хлібоприймальне підприємство». Наказом за №751-к від 22.10.2014 року, його звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України у звязку з прогулом без поважних причин. Після звільнення, фактичний розрахунок відповідачем здійснено лише 06.11.2014 року, а належним чином оформлену трудову книжку ним отримано 15.11.2014 року. Вважаючи документи, на підставі яких його було звільнено, сфальсифікованими відповідачем, посилаючись на допущені відповідачем при його звільнені порушення трудового законодавства і зокрема ст.ст.47,116,148,149 КЗпП України, що призвело до спричинення йому моральної шкоди, [PERSON] просив поновити його на роботі на займаній посаді, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.10.2014 року по день поновлення на роботі та грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі місячного окладу. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Надав письмові пояснення, в яких підтримав позовні вимоги та просив про їх задоволення. Представник позивача [PERSON], позов підтримав. Представник Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові пояснення позивача, надані докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу провадиться, зокрема, за статтями 40 і 41 КЗпП України. За правилами п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи з вказаних підстав є з'ясування поважності причин його відсутності на роботі. Оскільки законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, у справах про звільнення за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, при вирішенні питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, слід виходити з конкретних обставин справи і враховувати будь-які докази із числа передбачених ст.27 ЦПК України. При цьому, відсутність працівника за станом здоровя може підтверджуватись не лише лікарняним листком чи довідкою медичної установи, а показаннями свідків та іншими доказами. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4ч.1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов'язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. З урахуванням принципу змагальності сторін, відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що позивач з березня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді заступника директора філії Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кривоозерське хлібоприймальне підприємство», відповідно до наказу про прийняття на роботу за №75/1-к від 14.03.2014 року. Наказом за №751-к від 22.10.2014 року [PERSON] звільнений з займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до наказу за №751-к від 22.10.2014 року, позивача було звільнено за прогул без поважних причин, вчинений 22.09.2014 року. В обґрунтування прийнятого рішення про звільнення позивача з вказаних підстав, відповідачем надано та досліджено судом документи, зазначені в наказі №751-к від 22.10.2014 року, а саме акт про відсутність [PERSON] на робочому місці від 22.09.2014 року; акт про відмову від надання пояснень від 22.09.2014 року; доповідна записка в.о. директора філії [PERSON] від 23.09.2014 року. Так, відповідно до акту про відсутність [PERSON] на робочому місці від 22.09.2014 року, головним інженером філії ПАТ «ДПЗКУ» «Кривоозерське ХПП» [PERSON], начальником виробничої дільниці №1 філії [PERSON], бухгалтером філії [PERSON] зафіксовано факт відсутності позивача на робочому місці 22.09.2014 року з 08.00 до 14.20. Відповідно до акту від 22.09.2014 року, складеного вищевказаними особами, зафіксовано факт відмови позивача від надання письмових пояснень з приводу відсутності на робочому місці 22.09.2014 року більше трьох годин. Відповідно доповідної записки в.о. директора філії [PERSON] від 23.09.2014 року за вих..№196 (в доповнення доповідної від 11.09.2014 року), перед керівництвом ПАТ «ДПЗКУ» поставлено питання про звільнення позивача за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України з посиланням до допущення останнім прогулів без поважних причин 05.09.2014 року,08.09.2014 року,19.09.2014 року,22.09.2014 року, повним ігноруванням посадовими обовязками, грубим і демонстративним порушенням трудової дисципліни, що вкрай негативно відображається на загальному стані трудової дисципліни всього колективу підприємства. Крім того, суду надано лист заступника начальника управління фінансових ризиків та супроводження діяльності ПАТ «ДПЗКУ» [PERSON], відповідно до якого керівництву запропоновано звільнити позивача з роботи за прогул 22.09.2014 року. Відповідно до акту від 22.10.2014 року за підписом в.о. директора філії [PERSON], зафіксовано факт відмови позивача від ознайомлення під підпис з наказом №751-к від 22.10.2014 року про його звільнення. Доводи в обґрунтування позову, що [PERSON] 22.09.2014 року не допускав прогулу та був на роботі, а відповідач навмисно сфальсифікував докази щодо причин його звільнення, не заслуговують на увагу та оцінюються судом критично. Так, надані відповідачем докази були досліджені та перевірені судом. Натомість, позивачем та його представником не надано будь-яких доказів, відповідно до приписів ст.ст.10,60 ЦПК України, які б спростовували докази відповідача та підтверджували власні ствердні доводи. Доводи в обґрунтування позову про незаконність відсторонення позивача від виконання трудових обовязків за наказом №697-к від 29.09.2014 року та не доведення йому за наслідками відсторонення результатів перевірки, суд не приймає до уваги, оскільки ці обставини не стосуються звільнення [PERSON] та не є предметом судового розгляду. Доводи про те, що відповідачем при звільнені [PERSON], порушено строки притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбачені ст.148 КЗпП України, також не заслуговують на увагу та оцінюються критично, оскільки такі доводи є наслідком помилкового тлумачення положень ст.ст.148, 241-1 КЗпП України. Доводи про фальсифікацію відповідачем документів про звільнення позивача і зокрема доповідної записки від 23.09.2014 року за підписом сумнівної особи, суд також не приймає до уваги і оцінює критично, оскільки такі доводи спростовуються наданою суду копією наказу від 05.09.2014 року № 671-к про покладення виконання обовязків директора філії на [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] допустив 22.09.2014 року прогул без поважних причин і відповідач, з урахуванням зайняття позивачем керівної посади та результатів попередньої роботи, мав підстави для його звільнення за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України та здійснив таке звільнення з дотриманням норм трудового законодавства.

Outcome: dismissed