Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

У липні 2016 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позові [PERSON] зазначає, що з травня 2011 року сторони разом не проживають. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, а саме: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] працює та має прибуток. Діти потребують матеріальної допомоги, калорійного харчування, одягу, взуття та лікування. Відповідач добровільно допомоги на утримання дітей не надає, внаслідок чого позивачка опинилася у скрутному матеріальному становищі. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дітей сторонами не досягнуто, тому позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу як сторони не проживають разом і до досягнення дітьми повноліття. А також стягнути аліменти на час навчання доньки. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просить суд задовольнити з підстав, що зазначені у письмовій формі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує частково та суду пояснив, що між ним та позивачкою було досягнуто згоди про те, що діти знаходитимуться на повному утриманні матері. Заперечує проти стягнення з нього аліментів з часу як сторони перестали разом проживати, тобто з 2011 року. Вислухавши пояснення представника позивачки та відповідача, вивчивши письмові докази, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 10 червня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення (а.с.8). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, а саме: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] працює та щомісяця отримує заробітну плату. Діти потребують матеріальної допомоги, калорійного харчування, одягу, взуття та лікування. Відповідач добровільно та регулярно допомоги на утримання дітей не надає, внаслідок чого позивачка опинилася у скрутному матеріальному становищі. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дітей сторонами не досягнуто. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи майновий стан позивачки та відповідача, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], яка народилася 23 жовтня 1998 року, сина [PERSON], який народився 09 жовтня 2005 року, у розмірі 1/3 частини всього його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дітей. Стягнення почати з 18 липня 2016 року, тобто з дня подання позову до суду. В іншій частині позову у задоволенні відмовити. Суду не надано доказів навчання доньки після досягнення повноліття, на даний час [PERSON] є неповнолітньою. Підстав для стягнення аліментів з 2011 року не передбачено. Сплату судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: partial