Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], про зобов»язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні квартирою 132 в буд. № 8 по вул.. Українській в м. Запоріжжі та вселення до зазначеної квартири. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2017 року позов залишено без руху ( а.с.10). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 7 серпня 2017 року провадження по цій справі відкрито, а справу призначено до розгляду ( а.с.17). У вересні 2017 року позивачка позов уточнила та просила вселити її до квартири [ADDRESS], в окрему кімнату площею 10, 92 кв.м., позначену № 4 на плані квартири у технічному паспорті квартири ( а.с.48-50). У грудні 2017 року позивачка позов уточнила та остаточно просила суд : встановити порядок користування квартирою 132 в буд.№ 8 по вул. Українській в м. Запоріжжі ; виділити в користування [PERSON] у квартирі [ADDRESS] - житлову кімнату площею 10,92 кв.м., позначену в технічному паспорті цифрою «4» ; виділити в користування [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] - житлову кімнату площею 17, 49 кв.м., позначену в технічному паспорті цифрою «3» ; виділити в користування [PERSON] та [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] - житлову кімнату площею 17, 23 кв.м., позначену в технічному паспорті цифрою «2» ; залишити в загальному користуванні кухню, площею 7, 23 кв.м. ; ванну кімнату, площею 2, 02 кв.м. ; вбиральню, площею 1,06 кв.м. ; коридор, площею 10,02 кв.м.; комору, площею 0,63 кв.м.; вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS], в окрему житлову кімнату площею 10,92 кв.м., позначену в технічному паспорті цифрою «4». Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира [ADDRESS] є предметом права спільної сумісної власності позивача, відповідача та третіх осіб. У 1998 році співвласники квартири оформили окремі особові рахунки з визначенням частки кожного з них відповідно до займаної площі в квартирі. На [PERSON], який на той час був неповнолітнім, разом з матір»ю [PERSON] визначалась спільна частка у витратах з оплати комунальних послуг, тобто окремий особовий рахунок № 22003544. Відповідно рахункам на оплату комунальних послуг, площа, призначена для користування та відповідно якій їм визначалась частка у витратах, склад лає 25,11 кв.м. Розмір площі визначався як третина від площі обслуговуючих приміщень тобто 6,, 986 кв.м. та площі кімнати «2». [PERSON] разом з [PERSON] визначалась спільна частка у витратах з оплати комунальних послуг, тобто окремий особовий рахунок № 22003563. Відповідно рахункам на оплату комунальних послуг, площа, призначена для користування та відповідно якій їм визначалась частка у витратах, складає 25,37кв.м. Розмір площі визначався як третина від площі обслуговуючих приміщень тобто 6, 986 кв.м. та площі кімнати «3». [PERSON] з 2005 року та по теперішній час у квартирі не проживає. Враховуючи дану обставину, вона (позивачка) прийняла на себе частину її обоі»язків по утриманню квартири та оформила окремий особовий рахунок. Відповідач одружився, у нього народилася дитина і він всією сім»єю ( втрьох) проживають в квартирі. Витрати на оплату житлово- комунальних послуг за особовим рахунком № 22003563 з моменту зміни реєстрації [PERSON] несе відповідач. Таким чином, витрати на оплату комунальних послуг співвласники квартири розділили між трьома особовими рахунками. Такий порядок розподілу між співвласниками квартири витрат на її утримання не викликав ні у кого з співвласників заперечень, склався та існує майже двадцять років. Починаючи з січня 2017 року позивачка не може потрапити до квартири, оскільки відповідач їй чинить перешкоди. Після звернення до суду з первісним позовом відповідач надав їй ключі від вхідної двері, але перешкоджає у користуванні тією часткою квартири, за яку вона продовж тривалого часу несе тягар утримання, а саме в користуванні кімнатою площею 10,92 кв.м., яка в технічному паспорті позначена цифрою «4». Домовленість щодо порядку користування квартирою окремим документом між співвласниками не оформлювалась. У зв»язку з тим, що виникла спірна ситуація, вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на статті 15,16,319,321,369,383,386,391 ЦК України. 2.02.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, який містить заперечення проти вимог, викладених позивачем ( а.с.106-109). Заперечення мотивовані тим, що між ним та позивачкою не існує спірних правовідносин, оскільки він передав їй ключі від вхідної двері квартири і запропонував їй проживати в ній. Проте, отримавши ключі, [PERSON] так і не виявила бажання постійно проживати в квартирі. За весь час знаходження у власності вказаної квартири, між співвласниками не визначався порядок користування ; квартира знаходиться у спільній сумісній власності, отже будь-які правові підстави вселятися в окрему кімнату у будь-кого із співвласників відсутні. Той факт, що позивачка сплачує за свою частку власності, відповідає чинному законодавству, проте, як на його думку, не свідчить про те, що вона має право на проживання в окремій кімнаті спірної квартири при обставинах, що склалися. У ситуації, що склалася зі спірною квартирою, при наявності п»яти власників та трьох кімнат, всі співвласники володіють та користуються нею спільно. Як на думку відповідача, до участі в справі в якості відповідачів необхідно було залучити всіх співвласників квартири. Відповідачу не зрозуміло, чому позивачка просить вселити її саме у кімнату площею 10,92 кв.м. Проживаючи у квартирі з сім»єю, він відремонтував цю кімнату, і відразу ж після цього [PERSON] виявила бажання в ній проживати. 21.12.2017 року від третьої особи [PERSON], яка виступає на стороні позивача, до суду надійшли пояснення на позов ( а.с.71-72). З письмових пояснень вбачається, що порядок розподілу витрат між співвласниками на утримання квартири [ADDRESS], який склався та існує багато років, відповідає розумному, з урахуванням кількісного складу сімей мешканців порядку користування. Визначення порядку користування квартирою, відповідно якому позивачці виділяється в особисте користування маленька, ізольована кімната відповідає віковим особливостям [PERSON] та її потребам. Створення відповідачем перешкод в користуванні позивачкою квартирою, в тому числі її часткою, та заперечення її права особистого користування кімнатою площею 10,92 кв.м. вважає безпідставним та аморальним. В суді позивачка та її представник, кожен в окремості, позов підтримали та просять його задовольнити з підстав, викладених по його тексту. Третя особа [PERSON] в суді позов підтримала з підстав, викладених в її письмових поясненнях ; просить позов задовольнити. Відповідач в суді проти позову заперечує з підстав, викладених ним у відзиві на уточнений позов ; просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в суді проти позову заперечує з тих підстав, що після смерті батька її матір [PERSON] зібрала свої речі і переїхала проживати до іншого чоловіка, де проживає і до теперішнього часу. Наскільки їй відомо, позивачка не має наміру проживати в спірній квартирі, і їй ніхто не чинить перешкод туди вселятися та проживати. Письмових пояснень [PERSON] суду не надала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Причина неявки суду невідома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. Письмових пояснень [PERSON] суду не надав. Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з»ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], є предметом права спільної сумісної власності позивачки [PERSON], відповідача [PERSON], третіх осіб : [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом № 511 про право власності на житло, виданим 10 березня 1998 року Жовтневою районною радою м. Запоріжжя, про що ОП ЗМБТІ 31 березня 1998 року внесено запис до реєстраційної книги за № 190 р.н.35141 ( а.с.8). Характеристика квартири та її обладнання наведені в технічному паспорті , який є складовою частиною свідоцтва. Так, загальна площа квартири становить 68.46 кв.м., в тому числі житлова площа 45.64 кв.м. Після приватизації квартири у співвласників виникло питання щодо розподілу витрат на оплату житлово- комунальних послуг, у зв»язку з чим у 1998 році співвласники квартири оформили окремі особові рахунки з визначенням частки кожного з них відповідно до займаної площі в квартирі. На [PERSON], який на той час був неповнолітнім, разом з матір»ю [PERSON] визначалась спільна частка у витратах з оплати комунальних послуг, тобто окремий особовий рахунок № 22003544. Відповідно рахункам на оплату комунальних послуг, площа, призначена для користування та відповідно якій їм визначалась частка у витратах, склад лає 25,11 кв.м. Розмір площі визначався як третина від площі обслуговуючих приміщень тобто 6,986 кв.м. та площі кімнати «2». Відповідальним наймачем/користувачем житлово- комунальних послуг була визначена [PERSON]Відповідно рахункам по оплаті комунальних послуг, площа, призначена для користування та відповідно якій [PERSON] та [PERSON] визначалась частка у витратах, яка складає 25.11 кв.м. Розмір площі визначався як третина від площі обслуговуючих приміщень , тобто 6,986 кв.м та площі кімнати «2», що підтверджується рахунком на оплату за особовим рахунком 2203544. [PERSON] разом з [PERSON] визначалась спільна частка у витратах з оплати комунальних послуг, тобто окремий особовий рахунок № 22003563. Відповідно рахункам на оплату комунальних послуг, площа, призначена для користування та відповідно якій їм визначалась частка у витратах, складає 25,37кв.м. Розмір площі визначався як третина від площі обслуговуючих приміщень тобто 6, 986 кв.м. та площі кімнати «3», що підтверджується рахунком на оплату за особовим рахунком 22003563. У 2005 році [PERSON] вступила у фактичні шлюбні відносини, від яких у 2006 році народила дочку та разом з дитиною переїхала на постійне місце проживання до чоловіка за адресою : м. Запоріжжя, вул. Петра Бузука, буд. 42, де і постійно проживає до теперішнього часу. Враховуючи дані обставини, позивачка [PERSON] прийняла на себе частину обов»язків [PERSON] по утриманню квартири, оформивши окремий особовий рахунок. Відповідач одружився, його дружина переїхала до свого чоловіка, народила дитину, та всією сім»єю у складі 3-х осіб, проживають у спірній квартирі. Витрати на оплату житлово-комунальних послуг за особовим рахунком № 22003563 з моменту зміни реєстрації місця проживання [PERSON] несе відповідач. Таким чином, витрати на оплату комунальних послуг співвласники квартири розділили між трьома особовими рахунками. Вищезазначені встановлені в суді обставини не заперечуються учасниками процесу. Як пояснили в суді сторони та треті особи, під час оформлення особових рахунків враховувалась кількість членів сім»ї кожного із співвласників, та частка витрат на оплату житлово комунальних послуг відповідно визначеній площі в квартирі. Так, відповідно технічному паспорту квартири вона має корисну площу в розмірі 66.60 кв.м., жилу площу 45.64 кв.м. Обслуговуючі приміщення, а саме : кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор та комора разом становлять площу 20.96 кв.м. Складається квартира з трьох кімнат площею 17.23 кв.м., 17.49 кв.м. та 10.92 кв.м. Позивачка [PERSON] оформила окремий особовий рахунок для нарахування та оплати житлово- комунальних послуг з обслуговування своєї частки квартири, а саме : особовий рахунок № 22003554 на частку площею 17.92 кв.м. Особливий рахунок був оформлений , виходячи з встановленого порядку користування часткою квартири, а саме кімнатою «4», площа якої за технічним паспортом становить 10.92 кв.м., та 1/3 різниці від корисної площі квартири ( 66.6 кв.м.) та жилої площі квартири ( 45.64 кв.м.), тобто від 20.96 кв.м. Кімната площею 10.92 кв.м. була визначена з урахуванням частки від жилої площі квартири, яка припадає на позивачку ( а.с.9). Домовленість щодо порядку користування квартирою окремим документом між співвласниками не оформлювалась. На теперішній час в квартирі проживає відповідач [PERSON] із своєю сім»єю та займає дві кімнати площею 10.92 кв.м. ( цифра «4») та площею 17.49 кв.м. ( цифра «3»). Треті особи [PERSON] та [PERSON] в квартирі не проживають, проте кімната площею 17.23 кв.м. ( цифра «2») зайнята їхніми речами і вони, за погодженням з іншими співвласниками квартири, вважають кімнату своєю власністю. В суді третя особа [PERSON] відмовилась звільняти вказану кімнату від речей задля можливого вселення в неї її матері позивачки [PERSON] Третя особа [PERSON] в суді пояснила, що вона з 2006 році не проживає в спірній квартирі, нею не користується, не несе витрат по оплаті комунальних послуг, на будь-яку з кімнат в квартирі не претендує. Починаючи з 2007 року позивачка намагалась вселитися в квартиру, проте відповідач їй в цьому перешкоджав. Після звернення до суду з позовом у липні 2017 року, [PERSON] передав їй ключ від вхідної двері квартири. Проте, перешкоджає в користуванні тією часткою квартири, за яку [PERSON] впродовж тривалого часу сплачує житлово- комунальні послуги, а саме в користуванні та проживанні в кімнаті площею 10.92 кв.м. ( цифра «4») Встановленим в суді фактам відповідають правовідносинам, врегульованим статтями 316,319,321, 361 ЦК України. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якого Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положенням статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Здійснення права спільної сумісної власності передбачено положеннями статті 361 ЦК України, за якими співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Із змісту зазначеної норми права вбачається, що, оскільки у спільній сумісній власності частки співвласників не визначені. Вони не мають конкретизованих повноважень щодо тієї чи іншої частини сумісної власності. Водночас співвласники можуть договором визначити порядок використання сумісної власності. В даному конкретному випадку співвласники квартири добровільно, за взаємною згодою між собою, фактично визначили порядок використання сумісної власності, про що свідчить наявність трьох окремих особових рахунків на оплату житлово- комунальних послуг за конкретно закріплені за ними житлові кімнати у спільній сумісній власності. В даному випадку позивачка сплачує житлово комунальні послуги за найменшу за площею житлову кімнату площею 10.92 кв.м. і бажає нею користуватися. Відповідач пропонує їй користуватися кімнатою площею 17.49 кв.м. Позивачка таку пропозицію не приймає та пояснює, що кімната площею 17.49 кв.м. є суміжною і в ній проживає її онук. Суд вважає таку пропозицію відповідача не прийнятною, оскільки позивачка є особою похилого віку, [INFO]. Визначення порядку користування, відповідно якому позивачці виділяється в особисте користування найменша за площею ( 10.92 кв.м.), ізольована кімната, відповідає віковим особливостям [PERSON], її потребам, та забезпечує спокій людині похилого віку. Надалі, суд вважає за можливе виділити в спільне користування [PERSON], [PERSON] житлову кімнату площею 17.23 кв.м. ( цифра «2»), яку вони фактично і займають, проти чого жоден із співвласників квартири не заперечує. [PERSON] та [PERSON] слід виділити в спільне користування кімнату площею 17.49 кв.м. ( цифра «3). Таке рішення суд приймає з урахуванням встановленого факту проживання [PERSON] за іншою адресою, яка має інше постійне місце проживання та реєстрації та не бажає користуватися спірною квартирою. Такий порядок користування квартирою 132 в буд. № 8 по вул. Українській в м. Запоріжжі, як на думку суду, є справедливим та таким, що враховує інтереси всіх співвласників квартири. На підставі викладеного, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Твердження відповідача про те, що позивачка отримала ключі від квартири, а тому може безперешкодно користуватися нею, що свідчить про відсутність спору ; відсутній начебто встановлений порядок користування квартирою ; неможливість між співвласниками квартири встановити порядок її користуванням ; позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються встановленими в суді фактами та відповідними їм правовідносинами. Судові витрати по справі суд розподіляє у відповідності до вимог частини шостої статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved