Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 23940,00 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 718,20 грн. та інфляційну складову боргу у розмірі 10174,50 грн. Позов мотивований укладенням 17.06.2014 року в приміщенні агентства «[INFO]», що належить ФОП «[PERSON]», договору завдатку сторонами якого був він та [PERSON] , отриманням [PERSON] від позивача коштів на підставі п.6 договору завдатку та згідно розписки на підготовку документів для підписання в майбутньому договору купівлі-продажу земельної ділянки, невиконанням [PERSON] зазначеного зобов'язання та правом позивача на захист свого права шляхом стягнення з останнього вищезазначених сум. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача. [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Суд відповідно до положень ст. 224 ЦПК України вважає можливим ухвалити в справі заочне рішення за наявними в матеріалах справи доказами, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17.06.2014 року в приміщенні агентства «[INFO]» між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем був укладений договір завдатку (а.с.6-6а). Згідно відтиску печатки керівником агентства «[INFO]» є [PERSON]. Пунктом 6 даного договору було передбачено зобов'язання [PERSON] підготувати необхідні документи для підписання договору в майбутньому договору купівлі-продажу земельної ділянки. На підтвердження отримання [PERSON] від позивача коштів у розмірі 1000,00 дол. США [PERSON] була написана розписка на зворотній стороні вищезазначеного договору (а.с.6) Відповідно до ч.3 п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією) з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником трудових обов'язків відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. Встановивши при розгляді справи, що шкода заподіяна не лише з вини працівника, до якого пред'явлено позов, але й з вини службових осіб підприємства, установи, організації, суд має обговорити питання про притягнення їх до участі в справі як співвідповідачів. Отже за вищезазначеними нормами відповідальність перед особами за неналежне виконання працівником свої трудових обов'язків несе підприємство (установа, організація), яке повинно бути притягнуте до участі в справі в якості співвідповідача. Судом було роз'яснено позивачу його право залучити до участі в справі як співвідповідачів Агентство нерухомості «[INFO]» та [PERSON], проте останній не вважав за потрібне здійснювати таке залучення мотивуючи це тим, що [PERSON] є саме тією особою, яка повинна відповідати за зобов'язанням. Суд зважає на вищезазначену Постанову Пленуму Верховного суду України та вважає [PERSON] неналежним відповідачем, адже за дії працівника відповідає організація, якою в даному випадку є агентство нерухомості «[INFO]» ФОП «[PERSON]».

Outcome: dismissed