Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 942, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Юлією Володимирівною від 23 березня 2020 року щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум Фіненс» заборгованості за кредитним договором № 500063687 від 23 січня 2008 року; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум Фіненс» на користь [PERSON] безпідставно стягнуті за виконавчим написом № 942 від 23 березня 2020 року грошові кошти у сумі 7519,20 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідно до виконавчого напису від 23 січня 2008 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» укладений Кредитний договір № 500063687. Згідно договору факторингу від 30 вересня 2009 року право вимогу було відступлено ТОВ «Кредитні ініціативи», яке в свою чергу відступило право вимоги ТОВ «Купер Прайс» згідно договору факторингу № 2012-2-1/1 від 18 грудня 2012 року, яке в свою чергу відступило право вимоги за договором факторингу № 1501/2020 від 15 січня 2020 року ТОВ «Платінум Фіненс». Посилаючись, що виконавчий напис вчинено зі порушенням Порядку нотаріальних дій нотаріусами України, а саме за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, а також порушення умов виникнення права вимоги, за якою минуло більше трьох років, також відсутність належного сповіщення боржника про звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса, просить суд задовольнити позовні вимоги та вирішити питання розподілу судових витрат. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 липня 2021 року визначено головуючим у справі суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином. 06 вересня 2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - ТОВ «Платінум Фіненс» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 06 серпня 2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначають, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами. Вказують, що позивач безпідставно вимагає стягнення коштів в розмірі 7519, 20 грн. не підтверджуючи це жодним доказом. Твердження позивача, що договір факторингу є нікчемним є безпідставними, оскільки не оскаржувався в судовому порядку та не визнавався нікчемним. Окрім того, зазначають, що мають право вимоги до позивача з моменту укладання договору факторингу № 1501/2020 від 15 січня 2020 року. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куба Ю.В. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Хорішко О.О. в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. В матеріалах справи наявні докази належного їх сповіщення про час та місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду треті особи не надсилали, про причину неявки суду не повідомили. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, враховуючи що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно сповіщених сторін та їх представників. Судом встановлено, що 23 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Юлією Володимирівною вчинено виконавчий напис № 942 про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором № 500063687 від 23 січня 2008 року, укладеним з ПАТ «Альфа-Банк», на користь ТОВ «Платінум Фіненс» заборгованість в сумі 6500,18 грн. Згідно договору факторингу від 30 вересня 2009 року право вимоги відступлено ТОВ «Кредитні ініціативи», яке в свою чергу відповідно до договору факторингу № 2012-2-1/1 від 18 грудня 2012 року відступило право вимоги ТОВ «Купер Прайс», яке згідно договору факторингу № 1501/2020 від 15 січня 2020 року передало право вимоги за кредитним договором ТОВ «Платінум Фіненс». (а.с. 8) Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішка О.О. від 07 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62970092 за виконавчим написом № 942 від 23 березня 2020 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішка О.О. від 07 вересня 2020 року стягнуто з боржника [PERSON] основної винагороди в сумі 650,02 грн. (а.с. 13). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішка О.О. від 07 вересня 2020 року визначено для боржника [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 369,00 грн. (а.с. 14) Згідно постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішка О.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 вересня 2020 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , який отримує дохід у ТОВ «БК «Спеценергобуд». Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішка О.О. від 26 березня 2021 року накладено арешт на грошові кошти боржника [PERSON] , що містяться на відкритих рахунках в АТ КБ «Приватбанк». (а.с. 16) 03 червня 2021 року позивачем для зняття арешту з коштів на банківських рахунках, позивачем було сплачено на рахунок приватного виконавця Хорішка О.О. суму основного боргу, основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження у сумі 7519,20 грн., що підтверджується квитанцією від 06 червня 2021 року (а.с. 17). Між сторонами виник спір стосовно дотримання вимог діючого законодавства при вчиненні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В. виконавчого напису № 942 від 23 березня 2020 року за заявою стягувача ТОВ «Платінум Фіненс» та підстави для стягнення з відповідача сплачених позивачем грошових коштів приватному виконавцю на виконання виконавчого напису нотаріуса. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 (№ 754/9711/14-ц). Судом досліджено докази надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, зокрема пропозицію про надання кредиту від 23 січня 2008 року, з якої вбачається, що [PERSON] звернувся до ЗАТ «Альфа-Банк» для отримання кредитних коштів у сумі 3000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки в розмірі 30,00 %, із кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 23 січня 2009 року. (а.с. 9) На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що станом на дату звернення ТОВ «Платанум Фіненс» до нотаріуса зі заявою про вчинення виконавчого напису в березні 2020 року закінчився трирічний строк позовної давності до вимог кредитора. Разом з тим, відповідачем не надано доказів того, що документи на підставі яких нотаріусом здійснений виконавчий напис не містять відомостей про отримання [PERSON] повідомлення. Отже, ТОВ «Платінум Фіненс» не довело належними та допустимими доказами отримання або ухилення від отримання [PERSON] вимоги про усунення порушень договору, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення боржника. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. З огляду на зазначене, як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушень порядку повідомлення про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на підставі чого, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Разом з тим, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважив, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15. Як вбачається з матеріалів справи, згідно квитанції від 03 червня 2021 року позивачем сплачено на рахунок приватного виконавця Хорішка О.О. суму основного боргу, основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження у сумі 7519,20 грн. (6500, 18 грн. - борг, 650,02 грн. - основна винагорода приватного виконавця, 369,00 грн. - мінімальні витрати виконавчого провадження) (а.с. 17). Правовою підставою набуття ТОВ «Платінум Фіненс» 6500,18 грн. в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 500063687 від 23 січня 2008 року, став виконавчий напис приватного нотаріуса Куби Ю.В. № 942 від 23 березня 2020 року, який не підлягає виконанню, а тому правова підстава для отримання ТОВ «Платінум Фіненс» грошових коштів у розмірі 6500,18 грн. відпала і вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Підстави для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача безпідставно стягнутих за виконавчим написом № 942 від 23 березня 2020 року коштів у сумі 650,02 грн. (основна винагорода приватного виконавця) та 369,00 грн. (мінімальні витрати виконавчого провадження) відсутні, оскільки кошти не були сплачені на рахунок ТОВ «Платінум Фіненс», а були сплачені на рахунок приватного виконавця Хорішка О.О., як винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження задля зняття арешту. Позивач не позбавлений права звернутися до приватного виконавця з вимогами про повернення безпідставно сплачених коштів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1816 грн. за дві позовні вимоги майнового та не майнового характеру (а.с. 1-2). Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а тому з ТОВ «Платінум Фіненс» підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 1692,95 грн., згідно розрахунку (908,00 грн. + 784,95 грн. (6500,18?908,00?7519,20 = 1692,95). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial