Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, а саме просить суд: 1) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 9697, 81 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 250000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати зі сплати правничої допомоги у сумі 10000 грн.; 4) всі судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.10.2018 року о 18:30 год. відповідач, керуючи автомобілем Daewoo Sens, д/н [NUMBER] на перехресті вул. Матюшенко та вул. Челюскінців в м. Харкові при повороті ліворуч не надав дорогу автомобілю Daewoo Sens, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Під час ДТП позивач разом зі своїм знайомим [PERSON] перебувала в автомобілі Daewoo Sens, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та внаслідок ДТП отримала численні травми та тілесні ушкодження та була доставлена каретою швидкої допомоги до Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомого імені проф. Мещанінова з діагнозом: ЗЧМТ, забиття грудної клітини, забиття лівого стегна. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2018 року встановлено, що відповідач своїми діями порушив п. 10.4 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив, адміністративне правопорушення передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Позивачу було завдано відповідачем в результаті ДТП від 15.10.2018 року майнову шкоду на суму 9697, 81грн, зокрема: витрати на медичні препарати та лікарські засоби - 1649.25 грн.; витрати, пов`язані з медичними обстеженнями - 6610 грн.; транспортні витрати у зв`язку з медичним обстеженням-1438,56 грн. В результаті ДТП позивачу заподіяна крім майнової також і моральна шкода, яка полягає у нервовому напруженні і хвилюванні, фізичних стражданнях та моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків, побутових незручностях, зокрема: під час ДТП позивач перенесла значний емоційний стрес, інтенсивні больові відчуття, переживання страху за своє життя і здоров`я; проходила тривале лікування, переносила несприятливі діагностичні та лікувальні процедури, відчувала постійні болі в ділянках ушкоджень, була змушена носити медичний фіксатор для шиї; внаслідок травмування та необхідності проходити лікування на тривалий час припинила свою професійну діяльність; дотепер у позивача залишаються актуальними побоювання з приводу не відновлення попереднього фізичного стану здоров`я; наслідки ушкодження здоров`я обмежують активний стиль життя та відпочинку. Враховуючи заподіяну позивачу моральну шкоду та її характер, тривалість і обсяг, просить суд призначити позивачу компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 250000,00 грн. Просить суд позов задовольнити. Представник [PERSON] адвокат Такідзе І. Л. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з частинами першою, другою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Таким чином, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено під час судового розгляду, 15.10.2018 року о 18:30 год. [PERSON] , керуючи автомобілем Daewoo Sens, д/н [NUMBER] на перехресті вул. Матюшенко та вул. Челюскінців в м. Харкові при повороті ліворуч не надав дорогу автомобілю Daewoo Sens, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебувала в автомобілі Daewoo Sens, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що відображено у постанові Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2018 року, де визначено її процесуальний статус як «потерпіла». Постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави (а. с. 5). Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Отже, з огляду на викладене та відповідно до положення статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2018 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, та суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями відповідача [PERSON] , водія автомобіля Daewoo Sens, д/н [NUMBER] , та заподіянню шкоди здоров`ю потерпілої [PERSON] існує прямий причинно-наслідковий зв`язок і така шкода підлягає відшкодуванню. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що включає в себе витрати на медичні препарати та лікарські засоби підтверджений матеріалами справи та становить 2222, 51 грн., що складається із суми у розмірі 864, 86 грн. (квитанції на а. с. 6 на суми 84, 60 грн. +207 грн. +449, 95 грн. +123, 31 грн.) та суми у розмірі 1357, 65 грн. (квитанції на а. с. 9 на суми 175, 85 грн. +1181, 80 грн.), однак з урахуванням того, що позивач заявив до стягнення лише 1649, 25 грн. вказаних витрат, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд присуджує до стягнення визначену позивачем суму, а саме 1649, 25 грн. При цьому, суд відхиляє доводи позивача щодо необхідності врахування квитанції від 04.11.2018 року на суму 235, 01 грн., оскільки вказаною квитанцією підтверджено покупку позивачем цукерок «еклер карамель» та «джелі», вершків, кольорових стаканів, зеленого чаю та пакету, що не відноситься до предмету доказування у даній справі. Також судом встановлено, що позивач поніс витрати, пов`язані з медичними обстеженнями на загальну суму 10540, 00 грн., з яких: мрт шийного відділу хребта та мрт головного мозгу 4620, 00 грн. (фіскальний чек ТОВ «ВІЖН Партнер» №3000388257 від 03.12.2018 року) + результат лабораторних досліджень крові - 555 грн. (розрахунок оплати за послуги медичної допомоги №Г181211/96 від 11.12.2018 року) + лікарські послуги у ХООГ «Лікарняна каса Центральна» за квитанціями №5839 від 08.10.2018 року та №6112 від 19.10.2018 року на суми 2700 грн. та 1800 грн. + мскт м`яких тканин 700 грн. (фіскальний чек «Сучасні медичні технології» №3000133187 від 18.10.2018 року) + УЗД щитовидної залози - 165, 00 грн. (фіскальний чек №3000130580 ТОВ «Телемедичні системи»), однак з урахуванням того, що позивач заявив до стягнення лише 6610, 00 грн. вказаних витрат, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд присуджує до стягнення визначену позивачем суму, а саме 6610, 00 грн. Суд частково задовольняє вимогу про відшкодування транспортних витрат у зв`язку з медичним обстеженням у м. Києві, оскільки позивачем підтверджено витрати, які включають проїзд потягом «Харків-Київ» (квиток на ім`я позивача [PERSON] на суму 322, 06 грн.) + проїзд потягом «Київ-Харків» (квиток на ім`я позивача [PERSON] на суму 397, 22 грн.), тобто всього 719, 28 грн. Інші проїзні квитки стосуються іншої особи [PERSON] , а тому суд не вбачає підстав для покладання обов`язку по відшкодуванню витрат вказаної особи з відповідача. \~ \~ \~ \~Таким чином, розмір матеріальної шкоди становить: 1649, 25 грн. (витрати на медичні препарати та лікарські засоби) + 6610, 00 грн. (витрати, пов`язані з медичними обстеженнями) + 719, 28 грн. (транспортні витрати у зв`язку з медичним обстеженням) = 8978 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 53 коп. Частинами третьою та четвертою статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснено\~у пункті\~3\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди від\~31.03.1995\~року №4,\~під моральною\~шкодою слід\~розуміти втрати\~немайнового характеру\~внаслідок моральних\~чи фізичних\~страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] , яка є потерпілою особою від дорожньо-транспортної пригоди, однак вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної школи у розмірі 250000, 00 грн. надмірними, саме такий розмір моральної шкоди не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Беззаперечно, позивачеві були спричинені моральні страждання, що змінило її нормальний життєвий ритм, докази на підтвердження немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення, істотність змін в житті, тощо) у судовому засіданні нею підтверджено (виписки із медичних карт стаціонарного хворого, магнітно-резонансні томографії, консультативні висновки лікаря-спеціаліста), а тому

Outcome: partial