Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вимогою про визнання кредитного договору, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що в травні 2019 року вона дізналася про укладення договору між нею і Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 02.07.2017 року № 0002-4571, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 3 000,00 грн. Позивач вказує, що оспорюваний кредитний договір не був нею підписаний, відтак сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, тому є підставою для визнання такого договору недійсним. Також кредитний договір містить несправедливі умови, що порушують істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків позичальника, тому позивач вимушена звернутися до суду та просить суд визнати недійсним договір від 02.07.2017 року № 0002-4571. Позивач вважає, що при укладені вищевказаного кредитного договору, були порушені її права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», тому цей договір має бути визнаний недійсним. Ухвалою від 19.07.2019 року суд відкрив провадження у цій справі та, з урахуванням ст. 19, ст. 274 ЦПК України, вирішив її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач подав клопотання про розгляд справи у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 30.10.2019 року суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання. 07.11.2019 року відповідач направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що між сторонами було укладено договір від 02.07.2017 року № 0002-4571 на суму 2 000,00 грн., а не 3 000,00 грн. - як зазначає позивач. Кредитний договір укладений між сторонами в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до якого оспорюваний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - веб-сайту відповідача (https: //www.creditkasa.com.ua). Позивач в момент реєстрації на сайті відповідача створила власний особистий кабінет і, відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит (затверджених наказом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від 27.04.2017 року № 1, що діяли на момент укладення договору - здійснила заповнення заявки на отримання кредиту, вказала всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових заповнення, ознайомилася з пропозицією відповідача щодо укладення електронного договору (офертою), а також надала відповідь електронним повідомленням відповідачу про ознайомлення та повне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а саме паролем, надісланим позивачу в смс-повідомленні. Отже, при укладенні договору позивач здійснила дії, що чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору, зазначає відповідач, та просить суд у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити. Відповідач заперечень на відзив не подавала. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронній документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Так судом встановлено, що 02.07.2019 року між сторонами укладено договір № 0002-4571 на суму 2 000 грн. на 14 календарних днів з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - веб-сайту відповідача: https: // www.creditkasa. com .ua. Позивач зареєструвалася на сайті позивача https: // www.creditkasa.com.ua. та в момент реєстрації створила власний особистий кабінет і, відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит (затверджених наказом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від 27.04.2017 року № 1, що діяли на момент укладення договору, здійснила заповнення заявки на отримання кредиту, вказала всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення, ознайомилася з пропозицією відповідача щодо укладення електронного договору (офертою). Після чого відповідач повідомив позивача про прийняте рішення щодо видачі для неї кредиту смс-повідомленням та електронним листом, на вказані позивачем телефон і адресу електронної пошти, з гіперпосиланням на пропозицію позивача про укладення кредитного договору. Позивач надала відповідь електронним повідомленням відповідачу про ознайомлення та повне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а саме паролем, надісланим позивачу в смс-повідомленні. Відповідач у свою чергу, надав підтвердження про укладення договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивача та направленням примірника договору на адресу електронної пошти позивача. Відповідно до ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Також, як вбачається з матеріалів справи, твердження позивача стосовно необізнаності щодо укладення договору не відповідають дійсності, так як позивачем на сайті відповідача самостійно створено особистий кабінет, заповнено заявку на отримання кредиту, надано підтвердження про ознайомлення з офертою відповідача. За результатами розгляду звернення позивача на отримання кредиту відповідачем на електрону адресу та номер телефону, вказаними позивачем, відправлені повідомлення про погодження кредиту, а після укладення договору - ще й повідомлення про перерахування коштів з вкладенням примірника кредитного договору. Разом з цим, відповідачем направлено електронний лист позивачеві про перерахування коштів у сумі 2 000,00 грн. на платіжну картку, яку позивач самостійно зазначила для отримання кредиту, що підтверджується, в матеріалах справи, роздруківкою повідомлення. Так грошові кошти у сумі 2 000,00 грн. були перераховані позивачеві у день укладення договору, а саме 02.07.2017 року. На підтвердження викладених обставин справи, відповідачем доданий до матеріалів справи витяг з реєстру банку відповідача та лист АТКБ «Приватбанк» про перерахування грошових коштів. Крім того, відповідачем вказано, що кредитний договір від 02.07.2017 року № 0002-4571 не єдиний укладений договір з позивачем. Так між позивачем та відповідачем було укладено три договори на однакових умовах та на строк, що не перевищує один місяць, а саме: договір від 09.06.2017 року № 0001-4628 на суму 1 000,00 грн. зі строком на 7 днів - зобов`язання позивачем виконанні повністю; договір від 02.07.2017 року № 0002-4571 на суму 2 000,00 грн. зі строком на 14 днів - зобов`язання позивачем виконанні повністю та цей договір є припиненим у зв`язку з його виконанням (оспорюваний договір); договір від 27.08.2017 року № 0005-9960 на суму 2 500,00 грн. зі строком на 14 днів (оспорюваний договір) - зобов`язання позивачем по цьому договору не виконані. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Умови кредитного договору банком виконані в повному обсязі та надано позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному кредитним договором. Позивачем умови кредитування також виконані, при укладені договору позивачу були відомі усі умови кредитного договору та не існувало ніяких умов, які б примусили прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Позивач був вільний у виборі умов отримання кредитів між різноманітними кредитними установами, та у зв`язку з найбільш прийнятними умовами оцінив свій інтерес на користь кредиту у ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і уклав кредитний договір без будь-якого примусу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно частини третьої зазначеної статті, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу були відомі всі умови кредитного договору, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», мету, для якої кредит може бути надано, тіло кредиту, тип та розмір відсоткової ставки, строк, на який надається кредит, порядок нарахування та сплати процентів за кредитом, що підтверджується її особистим підписом в оспорюваному договорі. Отже, підписуючи вказаний кредитний договір та послідуючі договори, позивач погоджувалася з усіма його умовами, вважала їх справедливими по відношенню до себе, та частково погашала кредит, а тому про всі умови їй стало відомо з моменту підписання кредитного договору. У відповідності до ч.1, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень ч.1, ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст договору містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1, ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України). Відповідно до статті 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті, обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з умов кредитного договору, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та отримали те, на що вони розрахували при укладенні договору, а отже, суд приходить до висновку, що позивач була обізнана про усі умови кредитування, що підтверджується і наявністю підпису позивача на кредитному договорі. Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про визнання недійсним кредитного договору є недоведеними та такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки [PERSON] не довела ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed