Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Київської міської ради, треті особи: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія-Інвест» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.04.1974 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на чоловіка « [PERSON] ». Починаючи з 2003 року подружжя, проживало в придбаній за Інвестиційний договором від 24.12.2001 № 1-28Т, укладеним між [PERSON] та ЗАТ «Енергія-Інвест», квартирі за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла у віці 58 років, ще підтверджується Свідоцтвом про смерть на бланку серії [NUMBER] та про що Відділом РАЦС Дарницького РУЮ у м. Києві в Книзі реєстрації смертей 01.12.2009 зроблено актовий запис за № 776. Після смерті [PERSON] . Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 352/2010. Позивач заяву про прийняття спадщини (грошові вклади в банку та страхову суму). Відповідачі подали відповідні заяви про відмову від спадщини на користь позивача. В результаті на підтверджену документально спадкову масу (грошові вклади в банку та страхову суму) позивачу нотаріальною конторою 25.08.2010 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом. У жовтні 2019 року позивач випадково знайшов документи на квартиру [ADDRESS] , що складеться з однієї кімнати загальною площею 42,9 м2, житлова - 19,2 м2. Проте, право власності на дану квартиру за життя покійної дружини позивача з незрозумілих причин оформлене так і не було. Після чого, позивач подав весь пакет документів по квартирі разом з відповідною заявою до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, проте державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.12.2019 № 3959/02-31 з мотивів відсутності правовстановлюючих документів на квартиру та роз`ясненням процедури вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Зазначені обставини й стали причиною звернення позивача до суду із зазначеним позовом. У вимогах позову позивач просив суд визнати за [PERSON] право власності на однокімнтану квартиру [ADDRESS] загальною площею 42,9 м2 (житлова - 19,2 м2), в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19.05.2020 відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено її до підготовчого судового засідання та учасникам справи, встановлені строки для подання заяв по суті справи. Одночасно, витребувано у державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є. належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №352/2020 від 06.05.2010, до майна померлої [INFO] - [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24.09.2020 замінено неналежного відповідача Дарницьку районну в м. Києві державну адміністрацію на належного Київську міську раду. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У ході судового розгляду представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились надали до суду заяву про визнання позову. Представник Київської міської ради у судове засіданя не з`явився, від нього на адресу суду надав до суду відзив на позовну заяву, у вимогах якого просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) свого представника у судове засідання не направив, проте від них до суду надішли письмові пояснення на первісний позов [PERSON] , у яких вирішення даного спору поклались на розсуд суду. Третя особа Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направив, надав до заяву про розгляд справи у відсутності представника контори. Треті особи Головне територіальне управління юстиції у м. Києві та Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія-Інвест» у судове засідання не направив своїх представників Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали спадкової справи №352/2020 від 06.05.2010 до майна померлої [PERSON] , оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла у віці 58 років, ще підтверджується свідоцтвом про смерть на бланку серії [NUMBER] та про що Відділом РАЦС Дарницького РУЮ у м. Києві в Книзі реєстрації смертей 01.12.2009 р. зроблено актовий запис за № 776., яка доводиться позивачу [PERSON] -дружиною. Під час шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач-2 [PERSON] після одруження 21.11.2003 змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України (далі по тексту- ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Після смерті [PERSON] . Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 352/2010 на належне їй за життя майно. У встановлений шестимісячний строк позивач [PERSON] , звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , на підставі якої, 06.05.2010 Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу №352/2020. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали відповідні заяви про відмову від спадщини на користь [PERSON] . У результаті чого, державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори 25.08.2010 позивачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади в банку та страхову суму. Постановою державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є. від 25.08.2010 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , з підстав відсутності правовстановлюючих документів на квартиру та роз`ясненням процедури вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З досліджених у судовому засіданні документів встановлено, що спору щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] не існує. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право спорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ході судового розгляду з пояснень преставника позивача судом встановлено, що наприкінці жовтня 2019 року позивач випадково знайшов за місцем свого мешкання документи на квартиру [ADDRESS] , що складеться з однієї кімнати загальною площею 42,9 м2, житлова - 19,2 м2, в якій він проживає з 2003 року: Інвестиційний договір від 24.12.2001 № 1-28Т, укладений між [PERSON] та ЗАТ «Енергія-Інвест», податковий номер 24220539 (правонаступником згідно даних СДРЮОФОП є ТОВ «Енергія-Інвест», податковий номер 24220539); Акт прийому-передачі нерухомого майна квартири від 25.11.2002; Довідка ЗАТ «Енергія-Інвест» від 25.02.2003 № 60/102, видана [PERSON] в тому, що остання внесла 100% інвестицій згідно Договору від 24.12.2001 № 1-28Т; Копії квитанцій про оплату [PERSON] на користь ЗАТ «Енергія-Інвест» внесків на придбання житла згідно Договору № 1-28Т від 24.12.2001 в розмірі 69 653,00 грн. та 851,50 грн. Вказані документи підтверджують придбання покійною дружиною позивача квартири у ЗАТ «Енергія-Інвест» відповідно до умов укладеного між ними Інвестиційного договору від 24.12.2001 № 1-28Т за ціною 69 653,00 грн. (п. 1.2.3 Договору). Проте, право власності на дану квартиру за життя покійна дружина позивача [PERSON] , у встановленому законом порядку не зареєстровала. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Померла [PERSON] заповіту не залишила, а тому спадкування здійснюється за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1266 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст. 1270, 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття; якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її; за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, ч .2 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього Кодексу встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Постановою Верховного Суду від 14 березня 2019 року, справа № 755/15364/17, провадження № №61- 37398св18, визначено, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку». Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд вважає, що набуття позивачами в порядку спадкування за законом права власності на вказаний на квартиру [ADDRESS] не порушить прав та інтересів інших осіб, є правомірним та відповідає нормам закону, проте не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідачі визнали позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved