Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У липні 2014 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів Генеральної прокуратури України, ГУ ДКС України у Київській області про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 40,70 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в судовому порядку нею було оскаржено дії Генеральної прокуратури України, в результаті чого копії її заяв від 20.01.2010, 26.02.2010 та від 05.03.2010 про скоєння злочину направлено до Генеральної прокуратури України для прийняття відповідного рішення в порядку ст. 97 КПК України. (в ред. 1960 р.). Зазначає, що в процесі судового оскарження дій Генеральної прокуратури України понесла матеріальні витрати та зазнала моральної шкоди. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, вчасно належним чином була повідомлена про день, час і місце розгляду справи. У позові окремим пунктом вимог просила розглядати позов за її відсутності. Представники відповідачів Генеральної прокуратури України та ГУ ДКС України у Київській області, будучи присутніми у судовому засіданні, проти вимог позову заперечували та надали суду письмові заперечення. Вислухавши пояснення представників відповідачів, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.01.2012, залишеною без змін судами вищестоящих інстанцій, частково задоволено скаргу [PERSON] Копії її заяв від 20.01.2010, 26.02.2010 та від 05.03.2010 про скоєння злочину направлено до Генеральної прокуратури України для прийняття відповідного рішення в порядку ст. 97 КПК України. (в ред. 1960 р.) Позивач просить суд стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 40,70 грн., яка виникла внаслідок понесених нею поштових витрат звернення до судів. Також, посилаючись на те, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.01.2012 встановлено неправомірність дій Генеральної прокуратури України просить стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 56 Конституції України, передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до абзаца другого п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак, позивач [PERSON] не довела факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не довела суду за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) Генеральної прокуратури України вони заподіяні. Зі змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В обґрунтування позовних вимог позивач надала копію постанови Печерського районного суду м. Києва від 12.01.2012. Разом з тим, вказаною постановою не встановлено факту протиправності дій чи бездіяльності, а лише направлено копії заяв [PERSON] від 20.01.2010, 26.02.2010 та від 05.03.2010 про скоєння злочину до Генеральної прокуратури України, а тому також не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди за понесені [PERSON] поштові витрати. Враховуючи, що позивач не надала суду належних доказів, що саме незаконними діями відповідача були порушені її права, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позову. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 45, 46, 60, 61, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed