Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У липні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 10 травня 2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобовязань за зазначеним вище кредитним договором відповідач має заборгованість перед банком, яка станом на 31 травня 2013 року становить 35851,45 грн., яка складається з: 9654,58 грн. заборгованості за кредитом, 24013,47 грн. заборгованість зі сплати процентів, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1683,40 грн. штраф (процентна складова), яку банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь. Дана справа розглядалась судами неодноразово, ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23.04.2015 року скасовано, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що 10 травня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» №4149605301672200 у розмірі 5000,00 грн зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається із заяви кредитора, Умов і правил надання банком послуг та Правил користування платіжною карткою та Тарифів. Строк дії вказаної картки було визначено до травня 2009 року включно, про що зазначено на лицевій стороні картки. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідачка, у порушення зазначених норм закону та умов договору, зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала. В результаті чого, станом на 31.05.2013 року у [PERSON] виникла заборгованість в розмірі 35851,45 грн., яка складається з: 9654,58 грн. заборгованості за кредитом, 24013,47 грн. заборгованість зі сплати процентів, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1683,40 грн. штраф (процентна складова). У звязку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» було змушене звернутися до суду з даним позовом. З розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором вбачається, що останній платіж відповідач здійснила 26 березня 2009 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність відповідно до положень ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього, частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, право вимагати повернення кредиту згідно умов договору у позивача виникло з 26 березня 2009 року, в той час як із зазначеним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду лише 18 липня 2013 року. Оскільки, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання, споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності. Умови, що містяться в матеріалах справи, не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачем вони не підписувались.

Outcome: dismissed