Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У липні 2014р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом знесення самочинно збудованого паркану по [ADDRESS], який уточнила у серпні 2014 року (а.с.46) і остаточно просила суд усунути їй перешкоди в користуванні земельними ділянками за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS], шляхом знесення самочинно збудованих воріт на проїзді та паркану на території загального користування вздовж вул. Пушкарьова. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. ЇЇ земельна ділянка межує з земельною ділянкою по [ADDRESS], власником якої є третя особа [PERSON] Поряд з їх домоволодіннями проживає сусід [PERSON], який самовільно зайняв територію загального користування, за межами своєї земельної ділянки встановив ворота і паркан, перекривши єдиний прохід до її земельної ділянки. 28.05.2014р. адміністративною комісією виконкому Бердянської міської ради відносно відповідача було складено постанову №250 про накладення адміністративного стягнення. Посилаючись на ст.. 317, 391, 376 ЦК України, ст.. 130,152 ЗК України, просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві повністю підтримав, просить їх задовольнити. Суду додатково пояснив, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,100га по [ADDRESS], її земельна ділянка межує з земельною ділянкою по [ADDRESS], власником якої є [PERSON] З вул. Пушкарьова проходить дорога загального користування, на якій відповідач [PERSON] самовільно встановив ворота і паркан, чим перекрив єдиний прохід до їх земельних ділянок. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечують. В обґрунтування заперечень вказують на те, що позивачем безпідставно заявлено вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS], оскільки вона не є ні власником, ні користувачем цієї земельної ділянки. Власником цієї земельної ділянки є третя особа [PERSON], яка самостійних вимог щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном не заявляла. Що стосується земельної ділянки по [ADDRESS], власником якої є позивач, то ця земельна ділянка не межує з земельною ділянкою по [ADDRESS]. Вони знаходяться на відстані одна від одної, мають окремі виходи з вул. Макарова і з вул. Пушкарьова відповідно. Відповідач ніяким чином не перешкоджає позивачу у користуванні її земельною ділянкою. Житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які отримали його у спадщину від свого батька [PERSON] в рівних частках кожний. За життя батька для обслуговування цього будинку було виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. на підставі рішення Осипенківської міської ради №122 від 28.03.1956р., і додатково 400 кв.м. на підставі рішення Бердянської міської ради №500 від 06.10.1994р. До цього житлового будинку існував проїзд шириною 5м., довжиною 27,2м., призначений для загального користування. Але згодом цей проїзд був забудований власниками домоволодінь [ADDRESS]. За спільні кошти власники будинку [ADDRESS] улаштували інший прохід з вул. Пушкарьова до свого будинку, яким користувалися тільки вони, оскільки сусідні домоволодіння мали свої окремі проходи до своїх будинків. Влаштовані співвласниками будинку [ADDRESS] паркан та ворота, згідно технічного паспорту на будинок не є самочинним будівництвом. Треті особи [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Подали суду письмові заперечення ідентичні запереченням відповідача, просять розглянути справу за їх відсутності і відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - виконкому Бердянської міської ради Божков А.І. подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентарних справ, надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Як передбачено ч.1 ст.83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. За ч.3 цієї статті, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, в т.ч. землі загального користування населених пунктів /майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари тощо/. Згідно зі ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною третьої цієї статті визначені способи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є співвласником домоволодіння [ADDRESS] в м. Бердянську на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14.12.2006р. Це домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 1000,0 кв.м., виділеній попередньому власнику цього будинку [PERSON] на підставі рішення виконкому Осипенківської міської ради депутатів трудящих №122 від 28.03.1956р. (600кв.м.) і рішення виконкому Бердянської міської ради народних депутатів №500 від 06.10.1974р. ( 400кв.м.). Іншими співвласниками цього домоволодіння є [PERSON] і [PERSON] Межі земельної ділянки в натурі на місцевості не встановлені. За даними технічного паспорту на будинок співвласники фактично займають земельну ділянку загальною площею 4164 кв.м. Позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,100га по [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого їй 23.10.2003 року (а.с.4). З плану меж земельної ділянки державного акту вбачається, що земельна ділянка межує: А до Б - вул. Макарова, Б до В - з/д [ADDRESS], В до А - з/д [ADDRESS]. Тобто вказана земельна ділянка ні з якого боку не межує з земельною ділянкою, якою користується відповідач [PERSON] по [ADDRESS] і не виходить на прохід чи проїзд, організований з вул. Пушкарьова. З копії технічного паспорту на будинок [ADDRESS] (а.с.123-125) вбачається, що вхід до будинку з улаштуванням воріт позначений на плані земельної ділянки з виходом на вул. Макарова. З пояснень представника позивача вбачається, що [PERSON] бажає мати вихід зі своєї земельної ділянки на проїзд і прохід на вул. Пушкарьова. З цією метою вона звернулася до Бердянської міської ради з заявою про встановлення їй земельного сервітуту на право проходу та проїзду площею 0,0046га, надавши технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється права сервітуту ( а.с.92-134). Однак рішення щодо встановлення земельного сервітуту на сьогодні не прийнято. Проте, суд зауважує на тому, що вказана технічна документація виготовлена відносно земельної ділянки по [ADDRESS], а не відносно земельної ділянки по [ADDRESS]. Яким чином вона стосується розгляду цієї справи представник позивача пояснити не міг, припустивши, що при виготовлені технічної документації була допущена помилка в написанні адреси. Проте, навіть наявність цієї технічної документації, не є доказом того, що позивачу встановлений земельний сервітут з правом проходу проїзду на вул. Пушкарьова, оскільки рішення Бердянською міською радою з цього питання на час розгляду справи не приймалося. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду переконливих доказів того, що відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди у здійсненні права користування належною їй на праві власності земельною ділянкою по [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач, зокрема, посилається на те, що адміністративною комісією виконкому Бердянської міської ради відповідач [PERSON] 28.05.2014р. був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП за те, що напроти будинку [ADDRESS] в м. Бердянську розташовано паркан та ворота, захаращуючи територію загального користування. Однак третя особа у цій справі - виконавчий комітет Бердянської міської ради самостійних вимог щодо знесення воріт та паркану, які захаращують землю територіальної громади, не заявляла. Крім того судом встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] в м. Бердянську належить на праві власності третій особі [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.05.2013 року. Права власності або права користування цією земельною ділянкою позивач не має. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, вимог ст. 152 ЗК України, ст. 391 ЦК України позивач не вправі заявляти позов про усунення їй перешкод у користуванні чужою земельною ділянкою. Встановлені судом обставини підтверджуються також дослідженими у судовому засіданні інвентарними справами на домоволодіння: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS]. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed