Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

У липні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Нова лінія» та [PERSON] (далі - ПрАТ «Нова лінія», [PERSON] ) про солідарне відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 28 338 грн. та стягнення інфляційних втрат в сумі 3 938,98 грн. Ухвалою від 06.08.2018 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.12.2018 суд відклав розгляд справи на 19.03.2019. Ухвалами від 19.03.2019 (протокольними) суд за клопотанням позивача залучив до участі у справі співвідповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» (далі по тексту - ПрАТ «СТ «Іллічівське»), приєднав до матеріалів справи копію відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві №31/26-587аз від 10.07.2018 та відклав розгляд справи на 09.07.2019. Позов обґрунтований такими обставинами. 08.02.2017 у м. Києві на вул. Центральній (біля перетину з вул. Мисливською) [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ», н/з [NUMBER] , рухався заднім ходом, при цьому не впевнився в безпечності, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Сhevrolet», н/з [NUMBER] , власником якого є позивач. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Постановою суду від 09.03.2018 [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. На момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] працював у ПрАТ «Нова лінія» та вчинив правопорушення під час виконання трудових обов`язків. Згідно звіту про оцінку вартість заподіяного позивачу матеріального збитку складає 28 338 грн. Оскільки оцінка завданої шкоди здійснена станом на березень 2017 р., позивач поніс інфляційні збитки, які підлягають відшкодуванню відповідачами. За експертне дослідження позивач сплатив 1500 грн., а його витрати на правову допомогу склали 10000 грн. Відповідач ПрАТ «Нова лінія» позов не визнав пославшись на те, що цивільно-правова відповідальність при використанні автомобіля «ГАЗ», н/з [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське», яке і зобов`язане відшкодовувати завдану шкоду відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Окрім того чинним законодавством не передбачено можливості відшкодування шкоди з урахуванням індексу інфляції. [PERSON] та ПрАТ «СТ «Іллічівське» повідомлялись про розгляд справи у встановленому законом порядку, проте в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки, письмовий відзив на позов не подали. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 08.02.2017 р. у м. Києві на вул. Центральній (біля перетину з вул. Мисливською) [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ», н/з [NUMBER] , який належить ПрАТ «Нова лінія», під час руху заднім ходом здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Сhevrolet», н/з [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобіля «Сhevrolet», н/з [NUMBER] , є [PERSON] Відповідач [PERSON] є особою, винною у цій дорожньо-транспортній пригоді, що доводиться постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 09.03.2017 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. [PERSON] перебував з ПрАТ «Нова лінія» у трудових відносинах та вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час виконання своїх службових обов`язків. Цивільна відповідальність при використанні керованого [PERSON] автомобіля «ГАЗ», н/з [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № [NUMBER] з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн. та нульовою франшизою. Згідно звіту про оцінку № 1453 від 23.03.2017, складеного на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Сhevrolet», н/з [NUMBER] , складає 28 338,05 грн. За проведення оцінки вартості збитку позивач сплатила 1 500 грн. Судом встановлено, що 10.02.2017 [PERSON] у встановленому законом порядку подала до ПрАТ «СТ «Іллічівське» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування, проте жодні виплати на її користь страховою компанією не здійснювались. Ч. 6 ст. 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з приписами ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. За правилом, встановленим ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV). За приписом п. 22.1 ст. 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 35 Закону 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування установленого зразка. Отже обов`язковою умовою для визначення розміру страхового відшкодування є оцінка шкоди, а підставою для виплати, - заява потерпілого про страхове відшкодування. Згідно ст. 34 Закону 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Ст. 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналіз наведених норм матеріального закону в сукупності з іншими положеннями Закону 1961-IV дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодування матеріальної шкоди у винуватця дорожньо-транспортної пригоди або власника транспортного засобу, які застрахували свою цивільно-правову відповідальність, виникає лише у разі, якщо у страховика у визначених законом випадках не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (такі випадки визначені, зокрема, ст. 37Закону 1961-IV), або якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування страховиком ПрАТ «СТ «Іллічівське» не приймалося і на існування обставин, які можуть бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, позивач не посилається, Аргументи позивача щодо правомірності заявлених вимог до усіх відповідачів ґрунтуються, зокрема, на правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 по справі № 6-954цс16,яка полягає у тому, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб, а відтак потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15, та сформулювала іншу правову позицію, яка полягає у тому, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, а тому пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. До таких висновків Верховний Суд дійшов на підставі аналізу чинного законодавства. З огляду на те, що полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлена нульова франшиза, а максимально можливий розмір виплати за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн. на одного потерпілого, підстави для покладення на страхувальника будь-якої відповідальності за матеріальну шкоду, завдану при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, відсутні. Винуватець дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з володільцем транспортного засобу і завдав шкоду під час виконання своїх трудових обов`язків, а відтак він за будь-яких обставин не є належним відповідачем у даній справі. Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат фактично заявлені на підставі ст. 625 ЦК України, а оскільки вказана норма на деліктні правовідносини не поширюється,то такі вимоги є безпідставними. Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення закону, суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача лише до ПрАТ «СТ «Іллічівське» про відшкодування оціненої шкоди в сумі 28 338,05 грн. і витрат на оплату послуг оцінювача в сумі 1 500 грн. та задовольняє їх. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальний розмір заявлених позивачем вимог становив 32 276,96 грн. (28 338+3 938,98). За подання позовної заяви позивач сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн. та понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., що підтверджуються відповідними доказами. Оскільки позов задоволений на 29 838 грн., тобто на 92% (29 838х100:32 276,96), на ПрАТ «СТ «Іллічівське» слід покласти 92% понесених позивачем судових витрат, що становить 9 848,42 грн. (704,80 + 10 000)х92%). На підставі викладеного,

Outcome: partial