Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

У листопаді 2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частини земельної ділянки, в якому зазначала, що відповідачі є її батьками, з якими має на праві спільної часткової власності в рівних частинах по 1/3 частини кожному житлового будинку з надвірними будівлями, та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: м. Кременчук, вул. Бетонна, буд. № 40. Посилалася на те, що право власності на будинок з господарськими будівлями за кожним із співвласників є зареєстровано в установленому законом порядку, відповідачі здійснили державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у відповідних частках, а також, що відповідачі не дають їй можливості зареєструвати право власності на 1/3 частину земельної ділянки, не повертаючи їй оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку. Просила визнати за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Кременчук, вул. Бетонна, буд. № 40, кадастровий номер: 5310436100:06:003:0504 (а.с.1-7). Ухвалою судді від 30 листопада 2017 року при прийнятті позовної заяви позивача було звільнено від сплати судового збору внаслідок важкого сімейного та матеріального становища (а.с. 38). Ухвалою суду від 02 березня 2018 року до участі у справі було залучено співвідповідачами: Кременчуцьку міську Раду, виконавчий комітет Кременчуцької міської Ради, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (а.с. 61). 23 квітня 2018 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заперечення на позов, в якому вказали, що з позовом не погоджуються, державний акт на право власності виданого позивачеві не мають, з позивачем, яка є їм рідною дочкою склалися негативні складні відносини (а.с. 75). Позивач та інші відповідачі відповідь на заперечення на позов відповідачів [PERSON] та [PERSON], а також інші відповідачі відзив та/або заперечення на позов не подавали. Будь-які інші клопотання сторони у справі до суду не подавали. У судове засідання сторони у справі не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Позивач [PERSON], її представник [PERSON], представник відповідача Кременчуцької міської Ради [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.111-112, 118-120). Інші відповідачі не повідомили причини власної неявки та неявки своїх представників. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON] мають на праві спільної часткової власності в рівних частинах по 1/3 частині кожному житлового будинку з надвірними будівлями, та земельну ділянку загальною площею 550 кв.м. (0,0550 га), кадастровий номер: 5310436100:06:003:0504, по вул. Бетонна у м. Кременчуці. Державна реєстрація на право спільної часткової власності за позивачем та вказаними відповідачами є здійсненою. Крім того, право власності на належні по 1/3 частині (кожному) земельної ділянки за відповідачами [PERSON] та [PERSON] також здійснено на підставі виданих ним Державних актів на право власності на земельну ділянку (а.с.а.с. 11, 78). Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи правовстановлюючими документами та не заперечувалися сторонами. Рішеннями державних реєстраторів прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради [PERSON] від 29 серпня 2017 року за № 36813844 та [PERSON] від 10 липня 2018 року за № 41984763 позивачеві [PERSON] відмовлено у здійсненні державної реєстрації права власності на належну їй 1/3 частину земельної ділянки внаслідок ненадання оригіналу Державного акту про право власності на земельну ділянку (а.с. а.с. 19, 114). Міськрайонне управлінняу Кременчуцькому районі та містах Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило про відсутність надання інформації та відновлення виданого позивачеві Державного акту про право власності на земельну ділянку (а.с.115). Суд вважає, що позивач втратила оригінал Державного акту на право власності на 1/3 частину земельної ділянки. Доводи позивача щодо наявності виданого їй акту в оригіналі у відповідачів [PERSON] та [PERSON] не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, та, лише мають характер припущень. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). \~ \~ \~ \~ Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Субєктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно ст.\~78\~ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються. Згідно ст. 79 цього Кодексу земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. У відповідності ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Відповідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті 16 ЦК України визначено захист цивільних прав та інтересів судом, а саме: 1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої\~-\~п'ятої\~статті 13 цього Кодексу. Отже, враховуючи, що право власності позивача на належну їй частину земельної ділянки відповідачами фактично та юридично не оспорюється, реальну втрату позивачем державного акту на право власності на земельну ділянку як документу, що засвідчує право власності, суд вважає за необхідне згідно ст. ст. 16, 392 ЦК України позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на 1/3 частини земельної ділянки, загальною площею 550 кв.м., кадастровий номер: 5310436100:06:003:0504, по вул. Бетонна, буд. № 40 у м. Кременчуці. При цьому, суд констатує, що позивач у відповідності до ст. 1 Протоколу (колишнього Першого Протоколу) до Європейської Конвенції з прав людини має право на мирне володіння вказаним майном, що означає право на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою належної позивачеві на праві власності, оскільки позивач має законні сподівання, реальні очікування щодо володіння таким майном, і, що у супротивному випадку матиме місце істотне порушення та обмеження права власності позивача. Вирішуючи питання щодо судового збору, суд виходить з того, що позивач була звільнена від сплати судового збору згідно ухвали суду, яка як судове рішення, є обовязковою для виконання, позивач втратила правовстановлюючий документ, а відповідачі не чинили позивачеві будь-які перешкоди позивачеві щодо спірного майна, зокрема не здійснили дії по викраденню правовстановлюючого документу та не сприяли у цьому іншим особам. Звідси, суд вважає за необхідне не стягувати несплачений судовий збір ні з позивача, ні з відповідачів. Позивач та її представник не ставили вимоги щодо будь-яких інших судових витрат.

Outcome: partial