Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

У липні 2020 року заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду в порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовували тим, що 29.06.2013 між ними укладено шлюб, який зареєстрований у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №893. За час перебування у шлюбі у подружжя народилось двоє дітей- [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Між подружжям досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дітей того з батьків, хто проживатиме окремо, участі у вихованні дітей того з батьків, хто проживатиме окремо та розмірі аліментів на дитину. Ці обставини передбачені нотаріально посвідченим договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Зазначають, що подружнє життя між заявниками не склалось через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння. Ведення спільного господарства припинилося з червня 2019 року, шлюбні відносини не підтримуються, подальше збереження сім`ї є неможливим. У судове засіданні заявники не з`явились, про час та місце розгляду повідомленні належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи з їх відсутності. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що заявники з 29.06.2013 перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №893. За час перебування у шлюбі у подружжя народилось двоє дітей- [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. (ч. 1 ст. 109 СК України). Як вбачається з матеріалів справи, 08.07.2013 між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі було укладено договір між батьками про проживання, виховання та сплату аліментів на дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корецькою І.С., та зареєстровано в реєстрі за № 387. Відповідно до п. 1.3. даного договору, відповідно до цього договору місце проживання дітей батьки визначили місце проживання матері до досягнення ними чотирнадцятирічного віку. Уразі зміни місця проживання дитини, мати зобов`язується повідомляти батька не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. Пунктами 3.1. та 3.2 встановлено, обов`язок батька сплачувати на утримання дітей аліменти у розмірі гривневого еквіваленту 1000 доларів США (50 доларів на кожну дитину) на місяць, починаючи з 01 серпня 2020 року, та не пізніше 1 (першого) числа) кожного місяця за поточний м`ясець. Між заявниками не склалися сімейні відносини з різних причин, а тому вони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство з червня 2019 року. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Заявники звернулись до суду з заявою про розірвання шлюбу 10.07.2020, на час розгляду справи із заявами про відкликання заяви про розірвання шлюбу, в порядку ч. 4 ст. 109 СК України, заявники до суду не звертались. Суд вважає, що заявники довели дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відтак, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також прав їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (ч.3 ст. 109 СК України). За таких обставин, зважаючи на подану спільну заяву про розірвання шлюбу, беручи до уваги нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину, визначення місця проживання дитини, участь у вихованні та утриманні дитини суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а тому він підлягає розірванню.

Outcome: approved