Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

У листопаді 2015р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] (Позивач) до [PERSON] (Відповідач), у якій позивачка просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 21 серпня 1980 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, актовий запис №2776. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 21.08.1980р. вона перебває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу подружжя має двох дітей, які станом на зараз є повнолітніми. Останнім часом сторони перестали разом проживати, спільного господарства не ведуть, з 2007 року будь-який звязок між ними втрачено. У судове засідання Позивачка та її представник не з'явилися. Про час і дату судового розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку (а.с. 24). Однак через канцелярію суду позивачка подала заяву. (а.с.26), в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності, просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач, будучи належним чином повідомленим (а.с. 29), у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не направив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Від так, суд дослідивши матеріали справи, заяв, суд, на підставі ч.1ст.225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом з'ясовано, що 21.08.1980р. між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві зареєстроно шлюб, актовий запис №2776, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (ПОВТОРНО) серії [NUMBER] від 27.10.2015р. (а.с.8). Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені так: чоловіка - «[PERSON]», дружини «[PERSON]». Від шлюбу подружжя має двох дітей - [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], які станом на час звернення позивача до суду є повнолітніми. Також встановлено, що позивачка не вбачає можливості подальшого продовження шлюбних відносин і збереження шлюбу суперечило б її інтересам. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому шлюб потрібно розірвати. За ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві, направленій до суду, Позивачка вказала, що вона бажає залишити прізвище «[PERSON]». Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved