Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 23.02.2009 року у розмірі 12395,36 грн. та судового збору у розмірі 2102,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.02.2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Крім того, [PERSON] була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, в якій відповідач своїм підписом підтвердив, що з фінансовими умовами надання цієї кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку з відповідним строком дії. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8500 грн. відповідно до п.3.2,3.3 договору , про що відповідач надав свою згоду. [PERSON] зобов`язався щомісячно сплачувати кредитні кошти, але взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 17.03.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 12 395,36 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6609,99, в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту -000,00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту -6609,99 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками -000,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками -000,00 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625ЦК України; нарахована пеня - 2151,51 грн.; нараховано комісії - 0,00 грн.; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 566, 45 грн. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує за заявленими підставами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, причини своєї неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Враховуючи наведене, суд вважає можливим розглянути справуу відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, в заочному порядку відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.02.2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Крім того, [PERSON] була підписана довідка № 1205091200089121696 про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, в якій відповідач своїм підписом підтвердив, що з фінансовими умовами надання цієї кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений. В цій довідці зазначено базову процентну ставку -2.5% щомісяця, яка нараховується на залишок заборгованості , виходячи з розрахунку 360 днів у році, визначений розмір щомісячних платежів -7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більш залишку заборгованості; визначений строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, який слідує за розрахунковим, визначені розмір та випадки застосування штрафів та пені (а.с.29-30). Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 100 грн., який подалі неодноразово змінювався, що зазначено в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.27). Відповідачу надано у користування кредитну картку № [NUMBER] з строком дії - до 01/13. Подалі, як зазначено в довідці АК КБ «Приватбанк», [PERSON] було надані інші кредитні картки із зазначенням терміну їх дії (а.с.28). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором станом на 17.03.2020 року складає 12 395,36 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6609,99, в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту -000,00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту -6609,99 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками -000,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками -000,00 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625ЦК України; нарахована пеня - 2151,51 грн.; нараховано комісії - 0,00 грн.; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 566, 45 грн. Суд не погоджується з такими розрахунками позивача, виходячи з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК. Таким чином, у випадку укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. На підтвердження своїх вимог позивач надав до суду розрахунки заборгованості (а.с.6-11), виписку за договором з деталізацією операцій та їх сум станом на 19.03.2020 року(а.с.12-26). Між тим, як вбачається з виписки за договором з деталізацією операцій та їх сум банком здійснювалися списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.5%, а також пені за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн., процентів відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України із застосуванням кредитної картки № [NUMBER] , строк дії якої скінчився 01/13(а.с.12,12 зв.,28). Крім того, з розрахунку заборгованості за договором від 23.02.2009 року вбачається, що станом на 30.09.2019 року позивач зазначав заборгованість за кредитом в розмірі 6609,99 грн., з яких заборгованість за поточним тілом кредиту 541868 грн., а за простроченим тілом кредиту -1191,31 грн. (а.с. 10 зворот), а 01.10.2019 року позивач зазначає, що прострочене тіло кредиту складає 6609,99 грн., а поточне тіло кредиту -0,00 грн.(а.с.11). При цьому банком не зазначено коли відповідачем несвоєчасно виконані боргові зобов`язання,(в тому числі несплати мінімального платежу до останнього у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту), що потягло за собою нарахування простроченого тіла кредиту в розмірі 6609,99 грн. Також, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування простроченої кредитної заборгованості за договором , відсотків, пені і штрафів, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Велика Палата Верховного Суду у постанова від 03 липня 2019 року( справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, викладеними в постанові від 03 липня 2019 року. Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що заборгованість за простроченим тілом кредиту виникає у разі невчасної плати за користування кредитом, яка передбачена Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифами банку, не є сама по собі складовою тіла кредиту, а являє собою фактично штрафну санкцію, що застосовується у разі неповернення банку кредиту у термін, передбачений договором. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких підстав, суд дійшов висновку, що відсутні підстави про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахованих відсотків, пені та штрафів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на рахунок позивача.

Outcome: dismissed