Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] товариства «ДОМІНАНТА» про стягнення моральної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 99\~553 грн. моральної шкоди, стягнути з [PERSON] товариства «ДОМІНАНТА» на користь позивача кошти в сумі 446,76 грн. моральної шкоди та стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні, а також просили стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати за оголошення в пресі в сумі 249 грн.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення надруковане в засобах масової інформації, газеті «Слобідський край». Представник відповідача [PERSON] товариства «ДОМІНАНТА» в судове засідання не зявився, але надали на адресу суду письмову заяву, в якій прохали проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, при цьому, надали фактичний розрахунок відшкодування моральної шкоди страховою компанією, який відповідає розміру позовних вимог [PERSON] до страхової компанії у розмірі 446 грн. 76 коп.. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 04 липня 2014 року близько 18 год. 30 хв. позивач [PERSON] рухався по пішохідному переходу та переходив проїзджу частину автошляху Київ Харків. В цей час відповідач [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], рухаючись на автошляху Київ Харків зі сторони м. Києва в напрямку м. Полтава, порушивши вимоги п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, скоїв дорожньо транспортну пригоду, в результаті якої на позивача було скоєно наїзд. Так, згідно висновку судової авто технічної експертизи № 243 від 25.07.2014 року причиною дорожньо транспортної пригоди та настання насідків є порушення Правил дорожнього руху водієм відповідачем по справі [PERSON]. В результаті дорожньо транспортної пригоди позивачу було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: відкритого багато уламкового перелому середньої третини кісток правої гомілки, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та інші тілесні ушкодження, що підтверджуються випискою з медичної карти хворого та історії хвороби № 3030 [PERSON] (а.с. 16,17). Згідно до судово медичної експертизи №1088 від 07.08.2014 року отримані [PERSON] тілесні ушкодження кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя у момент спричинення. Відповідно до ч. 4\~ст. 61 ЦПК України\~вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, наведені вище обставини та фактичні події встановлені вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2014 року, що набрав законної сили. Відповідно до даного вироку суду [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2\~ст. 286 КК України, та призначено покарання з іспитовим строком ( а.с.18-19). Відповідно до ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Законодавцем визначено поняття моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В судовому засіданні позивачем було вказано, що моральна шкода, яка була завдана останньому полягає у тому, що внаслідок дорожньо транспортної пригоди ним була отримана тяжка травма ноги, в звязку з чим останній по сьогоднішній день відчуває постійний біль у нозі , в звязку з чим, він змушений постійно звертатись до лікаря за консультацію та приймати медикаментозне лікування. Поряд з цим, позивачем та його представником наголошувалось на тому, що практично до жовтня 2014 року позивач був прикутий до ліжка, оскільки в результаті отриманих травм внаслідок дорожньо транспортної пригоди, яка трапилась з вини відповідача [PERSON], сімя позивача змушена витрачати та продовжує витрачати кошти на лікування останнього, в звязку з чим вони змушені постійно займати кошти у родичів та знайомих. Дані обставини підтверджуються рентгенівським знімком нижніх кінцівок [PERSON], з яких вбачається наявність багатоуламкових переломів обох кінцівок та спеціальних медичних пристроїв встановлених для зрощення правої та лівої гомілкових кісток. Поряд з цим, судом встановлено, що позивач [PERSON] внаслідок отриманої травми, причиною якої стала вказана дорожньо транспортна пригода, яка трапилась з вини відповідача [PERSON], отримав ІІІ групу інвалідності та не має змоги працювати за спеціальністю. Ці обставини спричиняють значних душевних страждань позивачу, оскільки він розуміє, що є тягарем для своєї сімї і що як наслідок спричиняє у останнього виникнення пригніченого емоційного стану. Крім цього, в обґрунтування позовних вимог представником позивача наголошувалось на тому, що на момент дорожньо транспортної пригоди, позивач останні дні відпрацьовував на своїй роботі та влаштовувався на роботу до ОО «КНГ-Сервіс», де повинен був би приступити до роботи з 14 липня 2014 року. Для того, щоб бути прийнятим на дану роботу, позивач отримав від майбутнього роботодавця направлення для проходження медичного огляду, який позивач почав проходити 25.06.2014 року, що підтверджується медичними довідкою та сертифікатом, наданими Полтавським психоневрологічним диспансером та Полтавським обласним наркологічним диспансером. Таким чином, в звязку з дорожньо транспортною пригодою позивачем було втрачено високооплачувану роботу, в результаті якої він має можливість в повному обсязі забезпечувати свою сімю. В судовому засіданні позивачем та його представником вказувалось на те, що розмір заподіяної йому моральної шкоди, яку позивачем оцінено в суму 100 000\~ грн., що на думку позивача та його представника може компенсувати ті емоційні страждання, які довелось перенести останньому та його родині, та витрати, повязані з відновленням психічного стану позивача, відпочинком від усього, що сталося з ним та членами його родини. Ціна морального відшкодування, як було зазначено стороною позивача, враховує в собі усі страждання, які довелось позивачу перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоровя, а також моральних страждань, повязаних з дорожньо транспортною пригодою та усунення її наслідків. Заподіяння [PERSON] у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 04.07.2014 року, ушкодження здоров'ю середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я, з яким п. 1 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~пов'язує виникнення у особи права на відшкодування моральної шкоди, встановлено вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2014 року. Відповідно до п. 22.3\~ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~в редакції від 18.11.12 року (що діяла на момент вчинення ДТП), потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої\~статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог\~статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3\~статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відносини у сфері обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким встановлено порядок укладення договорів обовязкового страхування цивільно правової відповідальності та порядок здійснення страхового відшкодування. Крім того, п.2.1 ст.2 Закону, передбачено, що якщо норми цього закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього закону. Так, відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону, визначено, що настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у становленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 26- 1 Закону, страховим ( у випадках, передбачених підпунктом «г» і «r» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну у здоровю. Так, судом встановлено та не заперечувалось позивачем по справі, що відповідачем ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» [PERSON] було відшкодовано суму страхового відшкодування у розмірі 8\~935,23 грн. (а.с.8). В судовому засіданні стороною позивача з огляду на вказані норми закону, які регулюють спірні правовідносини, та, враховуючи проведені виплати страховою компанією, наведено розрахунок моральної шкоди, яка підлягає сягненню з страхової компанії в розмірі 446 грн. 76 коп. (8935,23 сума страхового відшкодування * 0,05= 446,76 сума моральної шкоди (5% страхової виплати). Даний розрахунок приймається судом, оскільки є таким, що відповідає порядку виплати та розміру нарахувань моральної шкоди визначеним спеціальним законом «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», норми якого мають виключний характер і тлумаченню не підлягають. З урахуванням розміру моральної шкоди визначеного позивачем у розмірі 100\~000 грн., та з урахуванням розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з страхової компанії, розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з безпосереднього винуватця дорожньо транспортної пригоди, яка мала місце 04.07.2014 року становить 99\~553 грн. з наступного розрахунку ( 100\~000 446,76 = 99\~553 грн.). На підставі проведеного системного аналізу матеріалів даної справи, їх відповідності та узгодженості з іншими доказами по справі, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] товариства «ДОМІНАНТА» про стягнення моральної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою є законними та обґрунтованими. Поряд з цим, в позові позивачем [PERSON] ставилась вимога про стягнення на його користь витрат на правову допомогу по складанню позовної заяви та отримання консультацій та представництво його інтересів в суді першої інстанції у розмірі 1000 грн. на підтвердження чого, останнім було надано квитанцію №2 від 17.03.2015 року, видану адвокатом [PERSON]. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] уклав 27 жовтня 2015 року угоду на представництво його інтересів у цивільній справі № 2 з адвокатом [PERSON] ( а.с.31). Як гарантією реалізації конституційного права [PERSON] на правову допомогу адвокатом [PERSON] було надано ордер № 070197 від 27.10.2015 року на надання правової допомоги - [PERSON]. ( а.с.30). Так, згідно квитанції № 2 від 17 березня 2015 року, виданої адвокатом [PERSON], позивачем [PERSON] було сплачено витрати на правовому допомогу у виді - складання позовної заяви, отримання консультацій та представництво його інтересів в суді першої інстанції у розмірі 1\~000 грн. ( а.с.7). Статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати є складовою судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат , повязаних з розглядом судової справи належить: 1)витрати на судовий збір; 2) витрати на правову допомогу; 3)витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; 4)витрати, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведеннях судових експертиз; 5)витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно п.3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30 вересня 2009 року визначено, що право на правову допомогу є гарантією реалізації, захисту та охорони інтересів інших прав і свобод людини. Правова допомога є одним з елементів доступності правосуддя. Право на правову допомогу у цивільному судочинстві закріплене у ст. 12 ЦПК України. Так, частиною 1 статті 84 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». У відповідності до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Слід звернути увагу, що законодавцем чітко визначено, що стороні, на користь якої прийнято рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: 1)факт і тривалість надання їй правової допомоги; 2)та, що допомога надавалася адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися надання правової допомоги: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (огляду доказів за їх місцезнаходженням, підготовки позовних заяв та інших заяв, скарг, клопотань, письмових пояснень, тощо), під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. Відшкодування не може перевищувати граничного розміру, визначеного у законі, та мають проводитися за правилами розподілу судових витрат. Відшкодування витрат на правову допомогу має здійснюватися у разі її надання адвокатом та іншим фахівцем у галузі права у процесуальному статусі, як представника, так і особи, яка надає правову допомогу. Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, виходячи з порядку стягнення судових витрат, визначеного статтею 88 ЦПК України, з огляду на вказане вище, при визначенні розміру судових витрат належних до стягнення з відповідача [PERSON], оскільки законодавцем урегульовано право кожної сторони на захист своїх інтересів, при цьому право є непорушним та, більше того, відноситься до конституційних прав на захист, розмір витрат на правову допомогу адвокатом [PERSON] на представлення інтересів позивача [PERSON] становить до відшкодування у розмірі визначеного угодою в сумі 1000 грн., яка є співмірною та відповідає порядку визначення урегульованому Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Таким чином, наведені вище обставини та факти свідчать про законність та обґрунтованість вимог позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] судових витрат на користь останнього в зазначеному розмірі. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» визначено, що судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у звязку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у звязку з вирішенням конкретної справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, які були понесені нимна опублікування оголошення в пресі для виклику відповідача [PERSON] в судове засідання через засоби масової інформації з метою оперативності судового розгляду справи в сумі 249,00 грн. та надав квитанцію про їх оплату. Пунктом 46 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» визначено, що перелік витрат сторін (склад витрат), наведений у статті 87 ЦПК, не є вичерпним. Витрати, повязані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, у разі визнання їх судом необхідними ( наприклад , зберігання речових доказів, витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, витрати заявника у справі окремого провадження про відновлення прав на втрачені цінні папери на предявника, повязані з публікацією у місцевій пресі оголошення про виклик до суду держателя цінного папера ( стаття 262 ЦПК) несе сторона, яка заявила про їх вчинення, а якщо клопотання заявлено обома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач [PERSON] у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову, який виник у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів у відповідності до ставок визначених ЗУ «Про судовий збір», які діяли на момент звернення позивача до суду та у відповідності до суми заявлених позовних вимог до кожного з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved