Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У липні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №15» Дніпровської міської ради, в якій просила: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 7\~789,75 грн., а також втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати у розмірі 1\~770,92 грн. В обґрунтування позову зазначає, що з 03.02.2014 року по 26.05.2017 року [PERSON] працювала у Комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа № 15» Дніпровської міської ради на посаді прибиральниці на 1,5 ставки. У період перебування у трудових відносинах з відповідачем, останній неправомірно двічі звільняв позивача з суміщуваної посади. Зокрема, у період з 02.10.2015 року по 31.10.2015 року наказом директора відповідача № 21-к від 01.10.2015 року знято 0,25 ставки суміщуваної посади прибиральниці. А наказом директора відповідача від 01.09.2016 року № 26-к/1 знято 0,5 ставки суміщуваної посади прибиральниці. В результаті розгляду Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи № 204/8300/17 судом було прийнято рішення, яке набрало законної сили 05.05.2018 року, яким з відповідача на користь позивача було стягнуто в рахунок компенсації за невикористані дні відпустки суму у розмірі 912,44 грн. та доплату у розмірі 10% посадового окладу у сумі 1\~184,60 грн. Разом з цим, судом було розяснено позивачу, що в діючому законодавстві відсутній такий спосіб захисту права як поновлення на роботі з двох різних дат на визначену частину ставки одночасно по день фактичного звільнення зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу у вказані періоди. У цьому випадку, йому необхідно звернутись до суду з іншими позовними вимогами, зокрема, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати. Враховуючи розяснення, які містяться в рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2018 року, вважає за необхідне звернутись до суду за захистом порушених прав позивача виходячи з наступного. Під час судового розгляду вищевказаної цивільної справи судом першої інстанції було безспірно встановлено, що: у відповідача були відсутні правові підстави щодо зміни ставок [PERSON] за внутрішнім суміщенням у розмірі 0,25 ставки з 02.10.2015р. та за внутрішнім суміщенням у розмірі 0,5 ставки з 01.09.2016 року по день звільнення 26.05.2017 року», про що прямо зазначив суддя у своєму рішенні. Таким чином, обставини щодо незаконності зняття з позивача 0,25 ставки за внутрішнім суміщенням у період 02.10.2015 року по 31.10.2015 року та зняття 0,5 ставки у період з 01.09.2016 року по день звільнення 26.05.2017 року, доказуванню не підлягає з підстав ч. 4 ст. 82 ЦПК України. У звязку з тим, що звільнення позивача з суміщуваної посади було неправомірним, за нею протягом усього часу незаконного звільнення зберігається заробітна плата на підставі статей 235, 236 КЗпП України. Таким чином, відповідач повинен сплатити розмір заборгованості по заробітній платі у розмірі 7 789,75 грн. Крім того, розмір компенсації втрати частини доходів станом на липень 2018 року за розрахунками позивача становить 1\~770,92 грн. У звязку з викладеним, позивач вирішила звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України, кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого \~цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. Конституція України\~гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно\~погоджується,\~гарантує\~рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист\~від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. В судовому засіданні встановлено, що з 04 лютого 2014 року [PERSON] була прийнята на роботу у Комунальний заклад освіти «Середня загальноосвітня школа № 15» Дніпропетровської міської ради на посаду прибиральниці на 1,5 ставки, що підтверджується витягом з наказу директора Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 15» № 3-к від 03 лютого 2014 року (а.с. 10). 14 грудня 2016 року на підставі наказу Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради № 296 від 14.12.2016 року Комунальний заклад освіти «Середня загальноосвітня школа № 15» Дніпропетровської міської ради було перейменовано на Комунальний заклад освіти «Середня загальноосвітня школа № 15» Дніпровської міської ради. На підставі наказу № 23-к від 26 травня 2017 року [PERSON] була звільнена з посади прибиральниці Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 15» Дніпровської міської ради за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, з 26 травня 2017 року, що підтверджується відповідною відміткою у трудовій книжці [PERSON] (а.с. 20-23). Позивач у позовній заяві зазначає, що у під час перебування в трудових відносинах з відповідачем, останній двічі незаконно знімав з позивача частину ставки суміщуваної посади прибиральниці. Так, судом встановлено, що відповідно до наказу директора Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня\~школа №\~15» № 21-к від 01 жовтня 2015 року на підставі рішення директора школи з [PERSON] у звязку з виробничою необхідністю з 02 жовтня 2015 року було знято 0,25 ставки прибиральниці і встановлено їй з 02 жовтня 2015 року 1,25 ставки прибиральниці (а.с. 11). Не погодившись з вищевказаним наказом 08 жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до відділу освіти Красногвардійської районної умісті Дніпропетровську ради з заявою про розяснення підстав для зняття з неї 0,25 ставки прибиральниці (а.с. 12). Листом № 997 від 22 жовтня 2015 року Відділом освіти Красногвардійської районної умісті Дніпропетровську ради [PERSON] було повідомлено про те, що згідно пояснення директора школи, [PERSON] було призначено на посаду технічного працівника, яка передбачає 1 ставку. Через вакансію додатково нараховувалося ще 0,5 ставки. У звязку із прийняттям на вакантну посаду прибиральниці [PERSON], додаткові 0,5 ставки між позивачем та новою працівницею керівник закладу розподілила по 0,25 ставки. При цьому пропорційно оплаті було розподілене і прибирання додаткової ділянки приміщення. З метою усунення порушень прав [PERSON] як працівника, за інформацією директора СЗШ № 15 20.10.2015 року відбулося засідання профспілкового комітету школи щодо розгляду питання про відновлення попереднього навантаження технічному працівнику [PERSON] За підсумками засідання вирішено з 01.11.2015 року відновити навантаження до 1,5 ставки та відповідно нарахування розміру заробітної плати (а.с. 13). У звязку з цим, наказом директора Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня\~школа №\~15» №\~25-к\~від 22\~жовтня 2015\~року [PERSON] з 01 листопада 2015 року було додано 0,25 ставки прибиральниці і встановлено їй з 01 листопада 2015 року 1,5 ставки прибиральниці (а.с. 15). Відповідно до наказу директора Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня\~школа №\~15» № 26-к/1 від 01 вересня 2016 року з [PERSON] з 01 вересня 2016 року було знято 0,5 ставки прибиральниці і встановлено їй з 01 вересня 2016 року 1 ставку прибиральниці (а.с. 16). Позивач зазначає, що зняття з неї частини ставки суміщуваної посади прибиральниці є неправомірним, оскільки у відповідача були відсутні правові підстави для зміни ставок [PERSON], що встановлено рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року по цивільній справі № 204/8300/17. В судовому засіданні встановлено, що у грудні 2017 року [PERSON] зверталась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 15» Дніпропетровської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, стягнення суми доплати (цивільна справа №204/8300/17). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково та стягнуто з комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 15» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON], в рахунок компенсації за невикористані дні відпустки тривалістю 14 календарних днів за період 2010 2013 роки, 2015- 2017 роки суму у розмірі 912 грн. 44 коп., доплату у розмірі 10 % посадового окладу за період з 01.11.2016 року по 26.05.2017 року у сумі 1184 грн. 60 коп., а всього 2097 грн. 04 коп. (а.с. 6-9). Вказане рішення набрало законної сили 05 травня 2018 року. У вищевказаному рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року судом було встановлено, що у відповідача були відсутні правові підстави щодо зміни ставок [PERSON] за внутрішнім сумісництвом в розмірі 0,25 ставки з 02.10.2015 року та за внутрішнім сумісництвом в розмірі 0,5 ставки з 01.09.2016 року по день звільнення 26.05.2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Посилаючись на неправомірність зняття з позивача частини ставки суміщуваної посади прибиральниці на підставі наказів директора Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня\~школа №\~15» №\~21-к\~від 01\~жовтня 2015\~року та № 26-к/1 від 01 вересня 2016 року, та вважаючи, що у звязку з цим за позивачем протягом всього періоду незаконного звільнення зберігається заробітна плата, позивач звернулась до суду з даним позовом в якому просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 7\~789,75 грн., а також компенсацію втрати частини доходів у розмірі 1\~770,92 грн. Однак, разом з цим, у позовній заяві позивач не просила визнати недійсними накази директора Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня\~школа №\~15» №\~21-к\~від 01\~жовтня 2015\~року та № 26-к/1 від 01 вересня 2016 року. Жодних інших судових рішень, якими вищевказані накази про зняття з позивача відповідно 0,25 та 0,5 ставки прибиральниці були визнані недійсними позивачем суду не надано. Дійсність вищевказаних наказів, виданих директором Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 15» [PERSON] в межах даної справи позивачем не оспорюється. На теперішній час накази директора Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня\~школа №\~15» №\~21-к\~від 01\~жовтня 2015\~року та № 26-к/1 від 01 вересня 2016 року є дійсними та у встановленому законом порядку недійсними не визнавались та не скасовувалися. Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, згідно ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин слід констатувати, що без вимоги про визнання недійсними вищевказаних наказів директора Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня\~школа №\~15» №\~21-к\~від 01\~жовтня 2015\~року та № 26-к/1 від 01 вересня 2016 року вирішувати питання про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та відповідно компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, є передчасним, оскільки підстави, на яких з відповідача було знято з 02 жовтня 2015 року 0,25 ставки прибиральниці та з 01 вересня 2016 року 0,5 ставки прибиральниці, у судовому порядку недійсними не визнані та на теперішній час вважаються чинними. З положень ст. 264 ЦПК України вбачається, що під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати без визнання наказів директора Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня\~школа №\~15» №\~21-к\~від 01\~жовтня 2015\~року та № 26-к/1 від 01 вересня 2016 року недійсними, є передчасним. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав на теперішній час для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з їх передчасністю та безпідставністю. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору, судові витрати по справі підлягають віднесенню на рахунок держави. На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України та

Outcome: dismissed