overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлового будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що з 18 червня 1994 року до 27 липня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За період шлюбу вони придбали з відповідачем житловий будинок [ADDRESS] який зареєстрований на праві власності на ім'я відповідача. Посилаючись на те, що між ними відсутня взаємна згода щодо спільного розпорядження та користування майном, позивач прохала за нею право власності на ? частину житлового будинку. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подала заяву про розгляд справи у її відсутність та про підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем реєстрації та не подав до суду заяви про розгляд справи у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 1994 року до 27 липня 2012 року. Рішенням Южноукраїнського міського суду від 27 липня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу сторони придбали житловий будинок [ADDRESS] право власності на який було зареєстровано за відповідачем [PERSON], про що свідчить довідка БТІ Арбузинського районного комунального підприємства від 10 вересня 2014 року за № 86. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23,30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказаний житловий будинок як придбаний сторонами під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю та підлягають поділу згідно положень ст.60 СК України. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Батько дитини свідомо не бере участі у її вихованні , не цікавиться фізичним та духовним розвитком. Має велику заборгованість за аліментами . У судове засідання позивач надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала , просить розглянути справу без її участі та задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, надіслав до суду нотаріально посвідчену заяву про те, що він не заперечує про позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] [INFO]. Представник зацікавленої особи - органів опіки та піклування Іванченко О.О. надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримує, надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Прокурор проти задоволення позову не заперечує. Судом встановлено, що [PERSON] є матір»ю [PERSON] [INFO]. [PERSON] [INFO], постійно мешкає за адресою [ADDRESS] . Батьком неповнолітньої [PERSON] [INFO] , відповідно до актового запису № І-ЖС від 11.05.2000 року в свідоцтві про народження складеного відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицької райадміністрації Запорізької міської ради - є відповідач [PERSON] [PERSON] та [PERSON] знаходились в шлюбі, який було розірвано відразу після народження дитини. Відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання доньки та проживає окремо. Станом на 01.03.2014 року має заборгованість по аліментам в розмірі 30071 грн.(а.с.9-10) Неповнолітня [PERSON] навчається в ЗЗОШ І-ІІІ ступенів №24. Вихованням доньки займається мати [PERSON], яка піклується успіхами доньки, регулярно відвідує батьківські збори, що підтверджується довідкою №308 від 24.09.2014 року . Висновком від 03.10.2014 року за № 02/01-11/2676 орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Відповідно до заяви 77АБ 4054402 завіреної нотаріусом м. Москва РФ [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за №3-1724 від 24.09.2014 року, [PERSON], згоден з позовними вимогами про позбавлення його батьківських прав у відношенні його неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючі те, що відповідач не виявляє до доньки ніякої уваги та турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання, утримання дитини, матеріально дитину не підтримує, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] [INFO] народження законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивачка вказує на те, що 26 липня 2001 року вона придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS], уклавши договір купівлі - продажу, який був зареєстрований на УБ «Південь» за № 2708 та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. При укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов, але від нотаріального посвідчення договору сторони відмовились. Посилаючись на викладене, позивачка просила про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири дійсним. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися судом належним чином. Заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. 26 липня 2001 року укладений письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON], яка діяла від свого імені, а також від імені [PERSON], [PERSON], продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Сторони повністю виконали всі суттєві умови договору, за яким [PERSON] та відповідачі передали зазначену квартиру у власність позивачки, а остання прийняла нерухоме майно і сплатила за нього певну грошову суму. Даний договір було зареєстровано на Універсальній Біржі «Південь» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном 26 липня 2001 року за № 2708. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла [INFO] року (актовий запис про смерть № 106 від 9 січня 2014 року). В подальшому відповідачка [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Згідно архівного витягу з рішення Ленінського районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 89 від 11 липня 2001 року [PERSON] було надано дозвіл продати спірну квартиру з урахуванням інтересів неповнолітніх на той час [PERSON] та [PERSON]. Придбану за договором квартиру [ADDRESS] позивачка зареєструвала на праві власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації (реєстровий № 18031, реєстрова книга № 104). У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] про визнання спірного договору дійсним є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивачка вказує на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у зазначеній квартирі. Проте, з 2011 року у квартирі не проживає, комунальні платежі за квартиру не сплачує, його майна в квартирі немає. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати відповідача на підставі ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У відповідності зі ст. 224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили той факт, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS], вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 серпня 2014 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за позивачкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11 липня 1996 року. Згідно довідки Форми № 3 ОСББ «Машпроект» від 18 вересня 2014 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивачка [PERSON] - з 21 серпня 1998 року, її чоловік [PERSON] - з 21 серпня 1998 року, та сини [PERSON] - з 6 березня 2007 року, [PERSON] - з 11 липня 2005 року. Крім того, відповідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Миколаївській області від 22 жовтня 2014 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 6 березня 2007 року. Як свідчать матеріали справи, відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі протягом останніх двох років. Ніяких заходів по збереженню житла за собою відповідач не вживає. Його майна у квартирі немає, комунальні платежі та квартирну плату не сплачує, заходів по вселенню у квартиру не приймає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідач, у зазначеній квартирі не проживає з літа 2011 року. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин, а тому приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивачка вказує на те, що вона та відповідачка, зареєстровані в квартирі [ADDRESS] Проте, з 2005 року відповідачка у квартирі не проживає, комунальні платежі за квартиру не сплачує. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати відповідачку на підставі ст. 72 ЖК України, такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивачку в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності зі ст..224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, показання свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили той факт, що відповідачка не проживає у квартирі [ADDRESS] вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до правил ст..ст. 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Відповідно довідки ЖКП Миколаївської міської ради «Південь» від 11 вересня 2014 року в квартирі [ADDRESS], зареєстровані: позивачка [PERSON] з 27 березня 1984 року, та її донька - відповідачка [PERSON] з 18 травня 1993 року. Як свідчать матеріали справи, відповідачка фактично не проживає у вказаній квартирі з 2005 року. Ніяких заходів по збереженню житла за собою не вживає. Її майна у квартирі немає, комунальні платежі та квартирну плату не сплачує, заходів по вселенню у квартиру не приймає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідачка [PERSON] - донька позивачки, у зазначеній квартирі не проживає протягом останніх дев'яти років. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідачка не проживає в квартирі [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин, а тому приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що 21 квітня 1999 року у відділі ДРАЦС Теплицького районного управління юстиції Вінницької області, вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №07. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, на даний час у стосунках взагалі відсутнє порозуміння та повага, через різні погляди на життя між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відповідач зловживав спиртними напоями та застосовував фізичну силу, особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер, шлюб носить формальний характер. Фактичні шлюбні відносини припинені з 2011 року. Миритися не бажає, просить шлюб розірвати, оскільки на даний час вона бажає укласти шлюб з іншим чоловіком. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Позивач [PERSON] до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить залишити їй прізвище «[PERSON]». У разі неявки відповідача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся відповідно п.п.4.5 ч.5 ст.74 ЦПК України, про причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що подальше сімейне життя суперечить інтересам сім'ї, сторони миритися не бажають. Позивачка після розірвання шлюбу бажає залишитися на прізвищі «[PERSON]». Дані правовідносини регулюються ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, а тому з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що 26 січня 1990 року в Соболівській сільській раді Теплицького району Вінницької області, вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №4. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, шлюб носить формальний характер, спільне господарство не ведеться. Фактичні шлюбні відносини припинені з 1998 року. Миритися не бажає, просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Позивач [PERSON] до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Судом встановлено, що подальше сімейне життя суперечить інтересам сім'ї, сторони миритися не бажають. Позивач після розірвання шлюбу бажає залишитися на прізвищі «[PERSON]». Дані правовідносини регулюються ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, а тому з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні своїх вимог посилається на те, що з 20 вересня 2003 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти мешкають разом з позивачем. Спільне життя не склалося. Шлюбні відносини припинені. Подальше сімейне життя неможливе. Позивачка просить шлюб розірвати. Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач проти позову не заперечує. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 вересня 2003 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с.6-7). Діти мешкають разом з позивачем. (а.с.10). Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що подружжя не підтримує шлюбних стосунків, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, можливість збереження сім'ї втрачено, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні своїх вимог посилається на те, що з 27 червня 2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Син мешкає разом з позивачем. Спільне життя не склалося. Шлюбні відносини припинені з вересня 2014 року. Подальше сімейне життя неможливе. Позивачка просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь судовий збір у сумі 243, 60 грн. та витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 250, 00 грн., а всього 493, 60 грн. Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач проти позову не заперечує. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27 червня 2009 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб (а.с.3). Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. (а.с.7). Син мешкає разом з позивачем. (а.с.6). Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що подружжя не підтримує шлюбних стосунків з вересня 2014 року, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, можливість збереження сім'ї втрачено, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказувала, що 08 квітня 2006 року у Ленінській сільській раді Баштанського району Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини не склалися та фактично припинені з жовтня 2013 року. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сім'ї. В зв'язку з цим позивачка просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі. На примирення не погодилася. Вважала, що шлюб необхідно розірвати. Також пояснила, що спору щодо поділу майна немає. Місце проживання дітей визначене. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 08 квітня 2006 року у Ленінській сільській раді Баштанського району Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини між позивачкою та відповідачем припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім'ю. [PERSON] наполягала на розірванні шлюбу, вважала, що примирення є неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved