Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

У березні 2015 року позивачка звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року по справі №369/1515/14-ц за позивачкою та за відповідачем [PERSON] було визнано право власності за кожним на 1/3 частину садибного (індивідуального) житлового будинку №56 по вул. Київська в селі Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області - в порядку спадкування за заповітом після померлої у 2012 році [PERSON], чим визначено долю 2/3 частин даного будинку, які належали померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.1989 року, виданого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 5309. До складу даного садибного будинку входить два житлових будинки - літ. «А», загальною площею 226,2 кв.м., житловою 163,5 кв.м., та літ. «Б», загальною площею 29,0 кв.м., житловою 22,1 кв.м. і у позові по даній справі позивачка поставила питання про визнання за нею права власності конкретно на будинок літ. «Б» додатково до вже визнаних за нею 1/3 частини всього домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після Спадкодавці, з огляду на наступне. Власницею 2/3 частин вищевказаного будинку №56 Спадкодавця стала 21.06.1989 року, отримавши свідоцтво про право на спадщину, проте на час видачі даного свідоцтва, будинку літ. «Б» ще не існувало, а був лише будинок літ. «А». Пізніше померла [PERSON] приватизувала земельну ділянку, площею 0,0657 га по вул. Київська, 56, в с.Горенка, Києво-Святошинського р-ну., Київської обл., на якій знаходиться даний садибний будинок (кадастровий № 3222482401:01:003:0036, державний акт - серії ЯА №582579 від 25.05.2006 року) та збудувала на цій ділянці будинок літ. «Б», який ввела в експлуатацію у 2007 році, а саме, рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області №11 від 16.02.2007 року було затверджено акт комісії по прийому в експлуатацію даного будинку, вирішено видати [PERSON] будинкову книгу, а також свідоцтво про право власності на цей будинок. Так як будинок літ. «Б» знаходиться за тією ж адресою та на тій же земельній ділянці що і будинок літ. «А», за технічним паспортом Будинок А та Будинок В значаться як складові частини одного садибного будинку №56 по вул. Київська в с.Горенка, проте реально це є окремий будинок, що збудований Спадкодавцею на своїй землі, а отже збудувавши та ввівши в експлуатацію будинок літ. «Б», спадкодавця [PERSON] додатково до належних їй 2/3 частин всього садибного будинку стала власницею даного будинку літ «Б». Заповітом, посвідченим 13.05.2004 року секретарем виконкому [PERSON] сільської ради, будинок літ. «Б» [PERSON] заповіла відповідачу [PERSON], який в передбачені ст.1274 ЦК України строк та порядку, відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки. У свою чергу позивачка спадщину прийняла. За життя [PERSON] не встигла отримати окремого правовстановлюючого документу на будинок літ. «Б», а тому постановою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] від 21.11.2013 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цей будинок, тому вона звертається з цим позовом до суду. При цьому 21.11.2013 року тим же нотаріусом позивачці та відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, кожному на ? частину вищевказаної земельної ділянки, на якій знаходиться у тому числі і будинок літ. «Б». Вже після винесення вищевказаного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2014 року рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №41/4 від 25.12.2014 року, предмету позову будинку літ. «Б», було присвоєно окрему адресу: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Горенка, вул. Київська, 56 А. У позовних вимогах позивачка просила визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 29,0 кв.м., житловою 22,1 кв.м., який знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Горенка, вул. Київська, буд № 56 А. В судове засідання позивачка не зявилась. До суду представник позивачки подав заяву, у якій просив провести розгляд даної справи за відсутності позивачки та за його відсутності, а позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про дату час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. До суду подав заяву, у якій позов визнав та просив провести розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про дату час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. До суду подав заяву, у якій просив провести розгляд справи у його відсутність та повідомив, що проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] сільська рада у судове засідання свого представника не направила. Про дату час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Причини неявки не повідомила. Зясувавши позицію сторін, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року по справі №369/1515/14-ц встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.06.1989 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №5309, померла у 2012 році [PERSON] (спадкодавця позивачки) була власницею 2/3 частин садибного (індивідуального) житлового будинку №56 по вул. Київська в селі Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області, до складу якого станом на даний час входить два житлових будинки - літ. «А», загальною площею 226,2 кв.м., житловою 163,5 кв.м., та літ. «Б», загальною площею 29,0 кв.м., житловою 22,1 кв.м. Тим же рішенням встановлено, що станом на час видачі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину, будинку літ. «Б» ще не існувало, а домоволодіння складалося лише з будинку 101,8 кв.м. (станом на даний час це будинок літ. А, загальною площею 226,2 кв.м., житловою 163,5 кв.м.), сараю та гаражу. Як вбачається з державного акту серії ЯА №582579 від 25.05.2006 року та з рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області №11 від 16.02.2007 року, у 2006 році [PERSON] приватизувала земельну ділянку по вул. Київська, 56, в с.Горенка, Києво-Святошинського р-ну., Київської обл., площею 0,0657 га, на якій знаходиться даний садибний будинок (кадастровий № 3222482401:01:003:0036, державний акт - серії ЯА №582579 від 25.05.2006 року) та збудувала на цій ділянці другий будинок, загальною площею 29,0 кв.м., житловою 22,1 кв.м., який ввела в експлуатацію у 2007 році, внаслідок чого садибний будинок №56 по вул. Київська в с.Горенка, Києво-Святошинського р-ну., Київської обл. став таким, що складається з дох житлових будинків (літ. «А» та літ. «Б»). Вищевказаним рішенням виконавчого комітету №11 від 16.02.2007 року було затверджено акт комісії по прийому в експлуатацію даного будинку, вирішено видати на імя [PERSON] будинкову книгу, а також свідоцтво про право власності на цей новозбудований будинок. Ч.1 ст.331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором, або законом. Згідно ч.2. ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Відповідно до ч.5 ст. 357 ЦК України, поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Таким чином, збудувавши на своїй земельній ділянці по вул. Київська, 56 в с.Горенка, Києво-Святошинського р-ну., Київської обл. та ввівши в експлуатацію будинок, загальною площею 29,0 кв.м., житловою 22,1 кв.м. (літ. «Б»), померла [PERSON] додатково до належних їй до цього на підставі свідоцтва про право на спадщину 21.06.1989 року 2/3 частин всього садибного будинку №56 по вул. Київська в с.Горенка, Києво-Святошинського р-ну., долю яких визначено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року по справі №369/1515/14-ц, стала власницею ще й збудованого нею будинку літ. «Б». Як вбачається з рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №41/4 від 25.12.2014 року, вищевказаному будинку літ. «Б», було присвоєно окрему адресу: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Горенка, вул. Київська, 56 А. Як вбачається з матеріалів спадкової справи після померлої [PERSON], заповітом, посвідченим 13.05.2004 року секретарем виконкому [PERSON] сільської ради, будинок, який є предметом позову, [PERSON] заповіла відповідачу [PERSON], який в передбачені ст.1274 ЦК України строк та порядку, відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки. У свою чергу позивачка спадщину прийняла. Відповідно до ч.1 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином саме позивачка успадковує будинок, який є предметом позову. Так як за життя [PERSON] не встигла отримати окремого правовстановлюючого документу на даний будинок, постановою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] від 21.11.2013 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цей будинок, тому вона змушена звернутися до суду. При цьому 21.11.2013 року тим же нотаріусом позивачці та відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, кожному на ? частину вищевказаної земельної ділянки, на якій знаходиться у тому числі і вищевказаний будинок. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. П.1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає такий спосіб захисту майнового права судом як визнання права. На підставі наведеного,

Outcome: approved