Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

У березні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з 1987 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, але своїми прибутками вони розпоряджаються кожен особисто на власні цілі не порушуючи інтереси сім'ї. За час шлюбу ними було придбано: об'єкт нерухомості в [ADDRESS] вартістю - 365 524,70 грн., та будівлі загальною площею 59,7кв.м в [ADDRESS] - вартістю 182 113 грн. Він здійснює підприємницьку діяльність та використовує спільне майно, щодо якого часто виникають суперечки між сторонами, що впливає на його діяльність. Вирішити питання щодо порядку користування спільним майном чи мирного поділу не можуть. Просив суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на об'єкт нерухомості, що складається зі складу (літ. Х) площею 7024,90 кв.м, насосної (літ. Ц) площею 77,0 кв.м, будинку охорони (літ. Я) площею 30,0 кв.м, будинку відпочинку (літ. Ю) площею 107,3 кв.м, пожежної (літ. Щ) площею 164,6 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на будівлі: склад загальною площею 59,7 кв.м, цех загальною площею 41,7 кв.м, навіс, що розташовані за адресою: [ADDRESS]; стягнути з нього на користь [PERSON] в рахунок компенсації різниці вартості часток 183 411,70 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що між сторонами тривали спори щодо поділу майна, його вартості, на даний час вони дійшли згоди щодо його поділу та сплати відповідної компенсації. Оскільки сторона відповідача не наполягає на внесенні на депозит суду компенсації, тому дана вимога є не обов'язковою при розгляді цієї справи. Витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно на час розгляду справи надати суду не можуть, через тривалість процедури, тому надали суду оригінали свідоцтв про право власності. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суду пояснила, що в даний час сторонами погоджена вартість та досягнута згода щодо його поділу. Внесення компенсації різниці у вартості часток не наполягають, оскільки при невиконання рішення суду відповідачка звернеться для примусового виконання. Укладати угоду щодо поділу майна відповідачка не бажає. Просила суд задоволити позов. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 31 грудня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Ірпінського міського управління юстиції. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 30 жовтня 2004 року між ТОВ «Ліана» та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 6 357,6 кв.м, позначене по плану під літ. Х, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5981641 від 22 грудня 2004 року право власності було зареєстровано за [PERSON] Сторонами погоджена вартість даного об'єкту: 365 524,70 грн. 07 квітня 2009 року виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради Київської області видано на ім'я [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будівлі, а саме склад літ. Ф2 загальною площею 59,7 кв.м, цех літ. Ф3 загальною площею 41,7 кв.м, навіс літ. Ф4. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22406935 від 07 квітня 2009 року право власності було зареєстровано за [PERSON] Сторонами погоджена вартість об'єкту: 182 113,00 грн. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. За п.25 вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З технічного паспорту на виробничий будинок по [ADDRESS], що знаходиться в звіті оцінки вартості комплексу нежитлових будівель вбачається, що даний об'єкт складається з: складу Ф2 загальною площею 59,7 кв.м, столярного цеху Ф3 загальною площею 41,7 кв.м, гараж Ф5 загальною площею 51,4 кв.м. При цьому гараж станом на 2011 рік вже є узаконеним приміщенням за рішенням виконавчого комітету №30 від 02 березня 2011 року. Саме дані приміщення були оцінені вартістю 182 113 грн. Разом з тим, позивач просив виділити у власність склад, цех та навіс, що не відповідає складу об'єкту. У п. 29 передбачено, що відповідно до положень статей 57, 61 СК України та ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. З поданого суду для огляду оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно встановлено, що 04 квітня 2006 року виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: складу (літ. Х) площею 7024,90 кв.м, насосної (літ. Ц) площею 77,0 кв.м, будинку охорони (літ. Я) площею 30,0 кв.м, будинку відпочинку (літ. Ю) площею 107,3 кв.м, пожежної (літ. Щ) площею 164,6 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] - суб'єкту підприємницької діяльності [PERSON]. Оскільки дане майно зареєстровано на СПД, тому до складу майна подружжя суд його не включає, вимог про одержання частки від доходів суду не заявлялись. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя, позивач не надав суду доказів, що підтверджують порушення його права власності з боку відповідача як до звернення до суду, так і під час судового розгляду, неможливість поділу майна в добровільному порядку, невнесення на час розгляду справи відповідної компенсації, представник відповідача позовні вимоги визнав в повному обсязі, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про поділ майна подружжя.

Outcome: dismissed