Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи: Приморського районного відділу в м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області, по якому просив: -визнати [PERSON] таким, що втратив право користування 671/1000 частинами квартири [ADDRESS] Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON], є власником 671/1000 частин квартири [ADDRESS]. Відповідач по справі, [PERSON], її колишній чоловік, також є співвласником даної квартири, проте з 2005 року він у квартирі не проживає. Факт розірвання шлюбу з відповідачем підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22.01.2008 року. Жодного зв'язку з відповідачем позивач не має, на даний час його місцезнаходження невідомо. Факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі тягне для позивача значні витрати, адже тарифи на комунальні послуги нараховуються згідно з кількістю зареєстрованих осіб. Таким чином [PERSON] не виконує своїх обов'язків щодо утримання належного йому майна та не користується належним йому житловим приміщенням, що порушує право власності інших співвласників та не проживає у квартирі більш, ніж рік. Усі рахунки по сплаті комунальних послуг відкриті на ім'я позивача та нарахування оплати здійснюється пропорційно кількості зареєстрованих у приміщенні. Отже, позивачу доводиться щомісячно сплачувати додаткові рахунки без будь-якої реальної потреби у наданні таких послуг, тому вважає доцільним звернутися до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином. У судове засідання не з'явився відповідач, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не зявився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], є власником 671/1000 частин квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15.11.1995 року, право власності зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та РОН 02.01.2001 року за № 353 пр. стор. 71 реєстраційний № 564. Відповідач по справі, [PERSON], також, є співвласником даної квартири, проте з 2005 року він у квартирі не проживає. Вказані обставини підтверджуються актом про непроживання від 23.08.2017 року. Факт розірвання шлюбу з відповідачем підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22.01.2008 року. Зміна прізвища позивача з «Іванюк» на «Лазарєву» підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 19.04.2017 року, видане Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, актовий запис за № 39. Згідно з довідкою (випискою з домової книги) від 30.08.2017 року у квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює їй перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад один рік, ніяких речей відповідача в квартирі не міститься. Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з положеннями ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов'язані зареєструвати своє місце проживання. Отже, враховуючи, що [PERSON] не проживає у квартирі позивача з 2005 року, речей відповідача в квартирі немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved