Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Придніпровська регіональна будівельна компанія» про визнання трудового договору укладеним, стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Посилаючись на ст. ст. 24, 115 Кодексу законів про працю України, він просив суд вважати укладеним трудовий договір між ним і відповідачем та стягнути на його користь заробітну плату за червень, липень та серпень 2012 року в сумі 27 000 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Позивач та його представник [PERSON] суду пояснили, що у період з травня по серпень включно 2012 року [PERSON] працював виконробом у відповідача. Будівельні роботи виконувались на об'єкті «Комплекс по забою курчат», замовником робіт було ВП «Птахофабрика «Вінницький бройлер». Керівництво відповідача фактично допустило [PERSON] до роботи, але накази про прийняття його на роботу та наступне звільнення не видавалися, записи у його трудову книжку не вносилися. Оскільки відповідач обумовлену усно заробітну плату в сумі 9 000 грн. на місяць сплатив позивачу тільки за травень 2012 року, в останні числа серпня 2012 року [PERSON] покинув роботу у відповідача. Позивач пояснив також, що у червні - серпні 2012 року відповідач сплачував за оренду квартири, де проживав [PERSON] разом з іншими працівниками, та платив компенсацію за відрядження. Моральну шкоду [PERSON] оцінив у 10 000 грн., обґрунтувавши її розмір тривалими негативними переживаннями через порушення його прав, неможливість нормально утримувати сім'ю. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково: не заперечував, що у червні - серпні 2012 року [PERSON] працював на підприємстві виконробом. Відсутність наказів про прийняття його на роботу та звільнення пояснив тим, що попереднє керівництво підприємства новому директору передало не всю документацію. Представник заперечував, що заробітна плата [PERSON] мала становити 9 000 грн. на місяць, та посилаючись на звітність підприємства до органів Пенсійного фонду України за цей період, зазначав, що заробітна плата [PERSON] дорівнювала мінімальному розміру, передбаченому законодавством України. [PERSON] заявляв, що заробітна плата у такому мінімальному розмірі відповідачу [PERSON] була сплачена вчасно, хоча письмових доказів про це на підприємстві не збереглося. Проти стягнення моральної шкоди представник заперечував. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що у червні - серпні 2012 року працювали у відповідача разом із [PERSON] Їм також не платили заробітну плату. Свідок [PERSON] підтвердила, що її чоловік працював у відповідача і роботу покинув через те, що відповідач три місяці не платив йому та іншим робітникам заробітну плату. Свідки [PERSON] та [PERSON], підтверджуючи факт отримання [PERSON] коштів на придбання обладнання, на відрядження, оренду квартири, стверджували, що підприємство не отримало від генерального підрядника інших коштів, крім авансових витрат, оскільки будівельні роботи були виконані із суттєвими недоліками, а [PERSON] роботу покинув самовільно. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними докази, виходить із такого: Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Представник відповідача [PERSON] визнав, що [PERSON] у період з червня по серпень 2012 року працював у ПП «Придніпровська регіональна будівельна компанія», тому суд у відповідності до ч.1 ст. 61, ч. 4 ст. 174 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. Вирішуючи спір в частині стягнення заробітної плати, суд виходить із положень ст. 95 Кодексу законів про працю України про те, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Позивач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів про розмір обумовленої з відповідачем заробітної плати - наказ про прийняття на роботу, штатний розклад - тому суд не може виходити із його пояснень та показань свідків про обіцяну роботодавцем заробітну плату. З іншого боку, заробітна плата позивача не могла бути меншою, ніж гарантований законом мінімальний розмір заробітної плати. Надані відповідачем звіти про суми нарахованої заробітної плати до органів Пенсійного фонду України за вказаний період (а.с. 86-114) також підтверджують, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування сплачувався із заробітної плати [PERSON], яка становила мінімальний розмір. З іншого боку, відповідач не надав суду доказів того, що заробітна плата позивачу була виплачена. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що з ПП «Придніпровська регіональна будівельна компанія» на користь [PERSON] слід стягнути 3 298,00 грн. заробітної плати (за червень 2012 року - 1094,00 грн., за липень та серпень 2012 року - по 1 102,00 грн.) Відповідно до ст. 237-1 відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Невиплата відповідачем заробітної плати порушила законні права [PERSON], стала причиною його моральних страждань, вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя його родини. Моральну шкоду суд оцінює у 2000 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з ПП «Придніпровська регіональна будівельна компанія» у державний бюджет слід стягнути судові витрати в сумі 486,20 грн. (243,60 грн.+243,60 грн.). Відповідно до статей 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial