Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що з 30.09.2002 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина [PERSON] є інвалідом дитинства з діагнозом: «Нейросенсорна двостороння туговухість, глухота IV ст.». Дитина перебуває на її утриманні, і вона намагається забезпечити дитині добре харчування, лікування, одяг, взуття, нормальні умови проживання та розвитку та життєві потреби дитини-інваліда. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Встановлено, що сторони по справі 30.09.2002 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно довідки про склад сім`ї [ADDRESS] або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, складеної 03 січня 2020 року головою КСН «Нікопольський», [PERSON] , [INFO] проживає разом із сином [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 20.04.2010 року [PERSON] , 1978 року народження, призначена державна соціальна допомога на дитину-інваліда на термін з 23.03.2009 року по [INFO] . Згідно індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №695/5 від 18.09.2019 року [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю з діагнозом: «Нейросенсорна двостороння туговухість, глухота IV ст.», має ступені обмеженості до контролю за своєю поведінкою та здобуття освіти. Дані обставини також підтверджуються аудіограмою №11210 від 28.09.2018 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від сплати аліментів, тобто обов`язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій суді. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину визначається судом. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог та заперечень щодо них лежить на позивачеві та відповідачеві відповідно. В свою чергу позивачкою не було доведено в повній мірі несення витрат щодо утримання дитини у заявленому розмірі аліментів, а відтак заявлений розмір аліментів суд вважає завищеним. Відповідач же, в свою чергу, не надав до суду доказів перебування у статусі безробітного та доказів перебування у скрутному фінансовому становищі. Враховуючи вищевикладене, а також стан здоров`я дитини, яка є інвалідом дитинства, суд вважає доцільним стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти вимог позивачки необхідно відмовити. Таким чином, позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому, аліменти необхідно стягувати з 25 березня 2020 року. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 коп.

Outcome: partial