Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У вересні 2014 р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про зняття арешту з квартири [ADDRESS], внесеного до єдиного державного реєстру обтяжень нерухомого майна за №11375284. В обґрунтування позову зазначає, що 22.09.2009 р. позивач придбала у гр.[PERSON] квартиру [ADDRESS]. В подальшому, позивач дізналася, що на зазначену квартиру накладено арешт під час досудового розслідування кримінального провадження відносно [PERSON] Позивач стверджувала, що станом на час нотаріального посвідчення договору купівлі продажу жодних обтяжень з приводу вказаної квартири не існувало, тому виникнення цих обставин стало для неї несподіванкою, та зумовило звернення до суду. З урахуванням викладеного позивач просить звільнити з-під арешту належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи ПАТ «Альфа-Банк» проти задоволення позову заперечував з посиланням на те, що питання зняття арешту з квартири позивача має вирішуватися в межах кримінальної справи №24-102, в ході розслідування якої такий арешт накладався. Від третьої особи ГСУ МВС України суду надійшло письмове пояснення, в якому підтверджено, що 10.02.2012 р. було порушено кримінальну справу стосовно гр.[PERSON] за фактом шахрайського заволодіння кредитними коштами ПАТ «Альфа-Банк» в особливо великих розмірах. В ході розслідування було накладено арешт на майно обвинуваченого гр.[PERSON] для забезпечення заявленного цивільного позову. 04.01.2013 р. кримінальна справа №24-102 (кримінальне провадження №12012000000000052) з обвинувальним актом було направлено для розгляду до Дарницького районного суду м.Києва. Представник Державної реєстраційної служби України в письмових поясненнях вирішення позову залишив на розсуд суду вказавши, що позовні вимоги не оскаржують дії реєстраційної служби. Заслухавши пояснення позивача та представника ПАТ «Альфа-Банк», дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 22.10.2009 р. [PERSON] придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS], договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 24.11.2009 р. Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна проведено державну реєстрацію прав власника на вищевказану квартиру за позивачкою [PERSON], про що видано Реєстраційне посвідчення №0015897. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.03.2014 р. у справі №826/796/14 розглянуто адміністративний позов [PERSON] до Головного управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії та встановлено, що Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про накладення арешту к/с 24-102, 20.06.2011, ГСУ МВС України, ст. слідчий Любезніков Д.О., накладено обтяження на вищевказану квартиру (квартиру [ADDRESS]) у вигляді арешту, зареєстроване 12 липня 2011 року за №11375284 (власником квартири зазначено [PERSON]); приватним нотаріусом [PERSON] на підставі листа ПАТ «Альфа-Банк» №88138-68 від 22.11.2011, накладено заборону на нерухоме майно, зареєстровану 02 грудня 2011 року за №11919264, тип обтяження: іпотека (власником квартири зазначено [PERSON]). За змістом ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України обумовлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, судом достовірно встановлено, що нерухоме майно, яке складається з квартири [ADDRESS], на яке накладено арешт постановою слідчого від 20.06.2011 р., придбане позивачем [PERSON] 22.10.2009 р., та право власності належним чином власником (позивачем у справі) зареєстроване. В ході судового розгляду справи установлено, що позивач зверталася до Дарницького районного суду м.Києва, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження в межах якого накладено арешт на вищевказану належну їй квартиру, однак клопотання останньої про зняття арешту з майна було відхилене в судовому засіданні 26.11.2013 р. з посиланням на те, що документи стосовно накладення арешту на майно судом не досліджувалися. Також, [PERSON] роз'яснено право звернення до суду за вирішенням цього питання в порядку цивільного судочинства. Статтею 100 КПК України, якою регламентовано вирішення питання про речові докази у кримінальному провадженні, обумовлено, що спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що накладення арешту на майно, яке належить позивачу, перешкоджає останній здійснювати право користування та розпорядження цим майно, оскільки жодного відношення до кримінальної справи №24-102 по обвинуваченню [PERSON] позивач немає, і з приводу цього будь-яких заяв сторони не заявляли, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS], яка на законних правах належить на праві власності позивачеві [PERSON] з 24.11.2009 р., та на яку був накладений арешт відповідно до постанови ГСУ МВС України Любезнікова Д.О. від 20.06.2011 р. в рамках розслідування кримінальної справи №24-102 стосовно гр.[PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved