Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У березні 2014р. Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» /далі - ПАТ «Укрсиббанк»/ звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 25.07.2007р. між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» /далі - АКІБ «Укрсиббанк»/, правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11188464000 відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 14751,00 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту до 25.07.2014р., згідно з графіком погашення кредиту та сплати за користування кредитом у розмірі 12,50% річних. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору у забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань у повному обсязі позичальника за Договором Позичальник передав в заставу, а банк прийняв наступне рухоме майно, а саме - транспортний засіб марки «Nissan Almera Classic», 2007 року випуску. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань, позивач просив суд стягнути з останнього суму заборгованості в розмірі 50331,20грн. та судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 503,31грн. (а.с.76). Представник позивача, діючий за довіреністю 20.12.2013р., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити (а.с.53). Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, про що надав відповідну заяву (а.с. 52). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що ПАТ «Укрсиббанк» як правонаступник АКІБ «Укрсиббанк» за всіма правами та обов'язками, є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с.33-34). 25.07.2007р. між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11188464000 відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 14751,00 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту до 25.07.2014р., згідно з графіком погашення кредиту та сплати за користування кредитом у розмірі 12,50% річних. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору у забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань у повному обсязі позичальника за Договором Позичальник передав в заставу, а банк прийняв наступне рухоме майно, а саме - транспортний засіб марки «Nissan Almera Classic», 2007 року випуску (а.с.6-13). Судом встановлено, що через невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором №11188464000 від 25.07.2007р., станом на 17.03.2014р. склалася заборгованість відповідача перед ПАТ «Укрсиббанк» в розмірі 5242,45 доларів США, що у за курсом НБУ на дату розрахунку становить 50331,20грн., яка складається з: - заборгованості за простроченим кредитом в сумі - 42312,69 грн.; - заборгованості за відсотками - 4769,15грн.; - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3064,07грн.; - пені за несвоєчасне повернення відсотків - 185,29 грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості від 17.03.2014р. відповідно до умов кредитного договору №11188464000 від 25.07.2007р. (а.с.18-29). Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобов'язань ухиляються. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином банк, як фінансова установа, може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Крім того, в судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк». Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договорами та судових витрат підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено при зверненні до суду судовій збір в розмірі 503,31грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved