Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 7 червня 1998 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому Чернівецької області, про що вчинено відповідний актовий запис № 602. Від вказаного шлюбу у них із відповідачкою народився син - [PERSON], [INFO]. При цьому зазначав, що спільне сімейне життя у них з відповідачкою не склалося, та з 2016 року шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, у зв'язку з чим вважає, що збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачкою є неможливе та суперечить його інтересам й відповідно наміру продовжувати подружні відносини з відповідачкою він не має. Посилаючись на вказане, просив шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому Чернівецької області, розірвати. У судове засідання позивач не з'явилася. Від його представника через канцелярію суду надійшла заява, в якій зазначив, що позивач заперечує проти надання строку на примирення, поданий позов підтримує у повному обсязі, просив про його задоволення. Крім того, у поданій заяві просив провести розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій вказала на те, що заперечує проти надання строку на примирення, проти розірвання шлюбу не заперечує, просила розгляд справи провести у її відсутності. Ураховуючи наявність поданих сторонами заяв, суд на підставі положень ст. 158 ЦПК України вважає з можливе розгляд справи провести у відсутності сторін. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як убачається з матеріалів справи, з 7 червня 1998 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому Чернівецької області, про що вчинено відповідний актовий запис №602 (а.с.2). Від вказаного шлюбу у них із відповідачкою народився син - [PERSON], [INFO], спір щодо місця проживання якого між сторонами відсутній, що також підтверджено доводами, викладеними у позові (а.с. 13). Крім того, як встановлено судом та убачається з матеріалів поданого позову, між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо й відповідно позивач наміру продовжувати подружні відносини із відповідачем не має. При цьому, доказів на спростування вказаного матеріали справи не містять. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а також подані сторонами, у тому числі й подані сторонами, у тому числі й відповідачем, письмові заяви, в яких вони просили про розірвання шлюбу, а також заперечували щодо доцільності надання строку на примирення, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, а тому укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved