Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

У вересні 2013 року ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 16 листопада 2010 року між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/7954330, предметом якого є страхування транспортного засобу «Мерседес» дн [NUMBER]. 17 листопада 2010 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ніссан» дн [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Мерседес», дн [NUMBER] під керуванням [PERSON] Згідно довідки ДАІ та постанови Голосіївського районного суду м. Києва, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення відповідачем ПДР України. До ПрАТ «СТ «Іллічівське» звернулась страхова компанія потерпілої у ДТП сторони із заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу і надала при цьому всі необхідні документи. 19 грудня 2012 року ПрАТ «СТ «Іллічівське» на підставі звіту № 6545 від 02.12.2010 року та претензії про відшкодування шкоди УСК «Гарант-Авто» № 2491-24/24 від 24.09.2012 року, було складено страховий акт та розрахунок до нього. На підставі вищевказаних документів ПрАТ «СТ «Іллічівське» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 27678.37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10831 від 21.12.2012 року. Відповідач всупереч ст. ст. 38.1.1, 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив страховика протягом трьох днів про настання страхового випадку. Посилаючись на положення ст. ст. 993, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України « Про страхування» позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 27678.37 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 276.78 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Виходячи із змісту ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк встановлений договором. За правилами ст. 993 ЦК України, яка кореспондується із ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 38.1.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. З огляду на ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як вбачається із матеріалів справи 16 листопада 2010 року між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/7954330, предметом якого є страхування транспортного засобу « Мерседес» дн [NUMBER]. 17 листопада 2010 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу « Ніссан» дн [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу « Мерседес», дн [NUMBER] під керуванням [PERSON] Згідно довідки ДАІ та постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2010 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення відповідачем п. 10.1 ПДР України. До ПрАТ « СТ « Іллічівське» звернулась страхова компанія потерпілої у ДТП сторони із заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу і надала при цьому всі необхідні документи. 19 грудня 2012 року ПрАТ « СТ Іллічівське» на підставі звіту № 6545 від 02.12.2010 року та претензії про відшкодування шкоди УСК «Гарант-Авто» № 2491-24/24 від 24.09.2012 року, було складено страховий акт та розрахунок до нього. На підставі вищевказаних документів ПрАТ «СТ «Іллічівське» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 27678.37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10831 від 21.12.2012 року. Таким чином ПрАТ «СТ «Іллічівське» у відповідності до п.3 ч. 1 ст. 988 ЦК України виконало свої зобов'язання, та здійснило страхову виплату. Проте позивачем всупереч положень ст. 60 ЦПК України не надано належних та безспірних доказів щодо неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку у спосіб та строки встановлені ст. 33 та п. 33.1.4 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», клопотань про витребування таких доказів представником позивача у судовому засіданні не заявлялося, не дивлячись на те, що таке право йому було роз'яснено судом у відповідності до ст. 10 ЦПК України. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed