Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 1 січня 2003 року проживає у [INFO], зареєстрована там з 23 грудня 2005 року. Будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори 4 вересня 1992 року. Останній дозволив їй разом з родиною проживати в належному йому будинку, вони мали намір у майбутньому укласти нотаріально договір купівлі-продажу будинку, однак [PERSON] 15 жовтня 1996 року виїхав за межі с. Благодатне та більше не зявлявся. У зазначеному домоволодінні вона веде господарство, сплачує комунальні платежі, обробляє земельну ділянку, здійснює поточні та капітальні ремонти будинку. У звязку з вищевикладеним позивач прохала визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 13, розташований по вул. Дяченка в с.Благодатне Арбуззинського району Миколаївської області. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав та прохав слухати справу у його відсутність. Вислухавши позивача та його представника, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Житловий будинок № 13, розташований по вул. Дяченка в с.Благодатне Арбузинського району Миколаївської області належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори 4 вересня 1992 року. Тобто, власником вказаного житлового будинку є [PERSON], про що також свідчить довідка Арбузинського районного комунального підприємства БТІ за № 73 від 26 серпня 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не проживає у [INFO] з 1996 року. У вказаному вище житловому будинку проживає позивач [PERSON] з 1 січня 2003 року та зареєстрована там з 23 грудня 2005 року. За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи із змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. При цьому добросовісним заволодінням може вважатися таке, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Однак позивачу було добре відомо про те, що житловий будинок належить на праві власності іншій особі, тим більш, що оригінали документів на цей будинок знаходяться у позивача. На підставі викладеного суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю та приходить до висновку про відмову у задоволені позову.

Outcome: dismissed