Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Турійська селищна рада звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку. Позов обґрунтований тим, що рішенням Турійської селищної ради від 08 жовтня 2010 року №71/9 відповідачу передано у власність земельну ділянку та затверджений проект землеустрою щодо відведеної земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], загальною площею 0.11 га. 29 березня 2011 року відповідачу виданий державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №636438. Вказуючи, що при виготовленні проекту землеустрою на вказану земельну ділянку в графічних матеріалах помилково зазначена земельна ділянка, яка фактично розташована за іншою адресою, отже, межі земельної ділянки в державному акті зазначені невірно, Турійська селищна рада просила визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №636438. У дане судове засідання представник позивача не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав письмову заяву, в якій позов просив задовольнити і розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак у заяві від 10 листопада 2014 року позов визнав повністю та просив справу розглянути без його участі. Враховуючи, що в дане судове засідання всі учасники судового розгляду не з'явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з таких підстав. 08 жовтня 2010 року Турійською селищною радою прийнято рішення №71/9, яким відповідачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку та затверджений проект землеустрою щодо відведеної земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], загальною площею 0.1000 га. 29 березня 2011 року відповідачу виданий державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №636438 (а. с. 4). Із вказаного державного акта слідує, що межі земельної ділянки від А до Б- землі гр. [PERSON], від Б до В - землі Турійської селищної ради, від В до А - землі загального користування. Проте, згідно з викопіюванням з чергового кадастрового плану Турійської селищної ради, земельна ділянка за №39а межує з земельною ділянкою за №41 гр.[PERSON], що стверджується також відомостями вирахування дирекційних кутів, відстаней між точками координат (а. с. 11-13). Таким чином, межі земельної ділянки в оспорюваному державному акті встановлені невірно та не відповідають фактичній адресі за [ADDRESS]. Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відповідно ст. 154 ЗК України органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатися у здійснення власником його повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою. А відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України в разі видання органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо власності належної йому земельної ділянки, такий акт визнається недійсним. Оскільки оспорюваний державний акт виданий на земельну ділянку, межі якої встановлені невірно та не відповідають її фактичній адресі, його слід визнати недійсним. Крім того, відповідач позов визнав, що в силу ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 243.60 грн. витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 79, 154 ЗК України, ст. 55 Закону України «Про землеустрій», та

Outcome: approved