Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів», в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 11197,46 грн. Позов обгрунтовувала тим, що згідно розпорядження 140/к від 19.08.1976 року була прийнята на роботу до ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» та накзом №145/к від 27.05.2014 року була звільнена з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а розрахунок з нею проведений лише 14.08.2014 року. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов, стягнувши з ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11197,46 грн., посилаючись на необгрунтованість рішення суду. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що пропуск трьохмісячного строку звернення до суду з даним позовом був зумовлений поважними причинами, зокрема, позивачка тривалий час не могла отримати з ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» довідки про середньомісячний розмір заробітної плати, тобто не могла правильно розрахувати суму середнього заробітку, яку відповідач заборгував через затримку розрахунку при звільненні; не отримала від відповідача ні усної, ні письмової відмови від сплати затриманої при звільненні заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки довідки про стан здоров'я її сина та престарілої матері, за якою вона доглядала, чим незаконно побавив її можливості захистити порушені відповідачем трудові права та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] та залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки позивачка звернулася до суду 30.03.2015 року, пропустивши строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України, та не надала жодних доказів, які б підтверджували поважність пропуску такого строку. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що позивачка мала право на предявлення позову про стягнення середнього заробітку згідно ст.17 КЗпП України з 28.05.2014 року по 14.08.2014 року, проте з позовом звернулася тільки 30.03.2015 року, тобто після спливу тримісячного строку, передбаченого ст.233 КЗпП України, причин про поважність пропуску строку не навела, доказів не надала. Проте, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, з наступних підстав. Апеляційним судом встановлено, що згідно розпорядження №140/к від 19.08.1976 року [PERSON] прийнята на роботу до ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» (а.с.8). Наказом ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» №145/к від 27.05.2014 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату, чисельності працівників (а.с.35). Як встановлено апеляційним судом, усупереч вимог ст. 116 КЗпП України відповідачем при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому при звільненні, не була проведена. Відповідно до видаткового касового ордеру ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів», належні позивачеві при звільненні суми [PERSON] отримала 14 серпня 2014 року у розмірі 3608,70 грн. (а.с.62).Зазначені обставини справи щодо затримки розрахунку при звільненні з роботи [PERSON] представник відповідача в апеляційному суді не спростовував і не заперечував. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 234 КЗпП України визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Зважаючи на те, що ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» виплачена заборгованість по заробітній платі при звільненні позивачки 14.08.2014 року, то у цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначеної виплати незалежно від тривалості затримки розрахунку з 15.08.2014 року, а з цим позовом [PERSON] звернулася до суду 30.03.2015 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст.233 КЗпП України. Перевіряючи доводи скари, апеляційним судом встановлено, що 22.04.2015 року мешканці с. Слабин Чернігівського району [PERSON], [PERSON], [PERSON] склали завірений Слабинською сільською радою акт про те, що [PERSON] тимчасово мешкала з 15.08.2014 року по 30.03.2015 року в с. Слабин по вул. Першотравневій, 17 без реєстрації і здійснювала догляд за своєю матір'ю [PERSON], яка зареєстрована та постійно проживає за адресою: [INFO] (а.с.77). На запит апеляційного суду КЛПЗ «Чернігівська центральна района лікарня» в листі від 03.06.2015 року №795 повідомила, що [PERSON], [INFO], жителька села Слабин, вул. Першотравнева, 17, має низку захворювань і знаходиться під наглядом лікарів КЛПЗ «Чернігівська центральна района лікарня» з 1981 року. 03.06.2015 року [PERSON] оглянута на дому лікарем, констатовано задовільний стан здоров'я (відсутність порушень сенсорних функцій, мовних та комунікативних порушень), стато-динамічна функція порушена помірно (самостійно пересувається за допомогою інвалідних палиць), хвора не потребує стороннього догляду, але потребує надання соціальних послуг (а.с.127). Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд враховує, що [PERSON] звернулася до суду з цим позовом з пропуском строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України з поважних причин, оскільки з серпня 2014 року по вересень 2015 року [PERSON] тимчасово проживала в с. Слабин, доглядаючи за своєю матір'ю [PERSON], [INFO], яка є особою похилого віку і, хоча не потребує стороннього догляду, але пересувається за допомогою інвалідних палиць, тобто обмежена у пересуванні. Згідно до ст. 172 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов»язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відтак, на переконання апеляційного суду, заслуговують на увагу аргументи позивачки про те, що її мати неспроможна самотужки повноцінно себе обслуговувати, проживаючи у сільській місцевості та потребує її допомоги. Зазначені обставини справи не були з»ясовані та не досліджувались судом першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду. Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне поновити [PERSON] строк звернення до суду за захистом порушенного права як такий, що пропущений з поважних причин, обумовлених необхідністю догляду за престарілою матір»ю [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як розяснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була звільнена з роботи в ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» 27.05.2014 року, а відповідач виплатив позивачці належні суми при звільненні тільки 14.08.2014 року, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу обчислюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно з абз.3 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, оскільки [PERSON] була звільнена 27.05.2014 року, то в даному випадку береться до уваги березень-квітень 2014 року. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленими із дотриманням вимог законодавства. [PERSON] було звільнено із займаної посади 27.05.2014 року, а заробітна плата, яка підлягала виплаті при звільненні позивачки була сплачена відповідачем 14.08.2014 року, а тому день остаточного розрахунку 14.08.2014 року не є днем затримки, то період затримки розрахунку [PERSON] при її звільненні становить з 28.05.2014 року по 13.08.2014 року включно. На вимогу апеляційного суду, ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» надано довідку від 09.06.2015 року №466/221, згідно якої середньоденна заробітна плата [PERSON] за березень-квітень 2014 року складає 145,69 грн. (2476,67/17 робочих днів), яка обчислюється виходячи з: - розмір заробітної плати [PERSON] за березень-квітень 2014 року складає 2476,67 грн. (1268,09 грн. за березень 2014 року без врахування простоїв, оплати по листку непрацездатності + 1208,58 грн. за квітень 2014 року без врахування простоїв); - кількості відпрацьованих [PERSON] робочих днів за березень-квітень 2014 року, що складає 17 робочих днів ((8 (робочих днів в березні 2014 року)+ 9 (робочих днів в квітні 2014 року)). Враховуючи викладене, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 7721,57 грн. ((145,69 грн. (середньоденна заробітна плата) x 53 (кількість робочих днів)) (сума нарахована без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів). Таким чином, на підставі п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору. Позовні вимоги [PERSON] задоволені частково - на 68,95 % (7721,57 х 100%/11197,46 грн.), то з ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» на користь держави підлягає стягненню 251 грн. 94 коп. судового збору (167,96 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції + 83,98 грн. за апеляційний розгляд справи).

Outcome: partial