Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13.07.2007 року між нею та АТ «Індустріально-експортний банк» було укладено договір поруки, відповідно до якого вона зобов'язалася в повному обсязі відповідати перед банком за виконання зобов'язань боржником [PERSON] на умовах укладеного між ними кредитного договору № 323 від 13.07.2007 року. В грудні 2014 року їй стало відомо, що банк та боржник укладали між собою додаткові угоди до кредитного договору, які змінюють умови кредитування та обсяг відповідальності як боржника так і поручителя. 13.07.2007 року між боржником та банком було підписано додаток до кредитного договору № 323, в якому визначено розмір скупної вартості кредиту - 310154,55 грн. та реальна процентна ставка 19,20 % річних, а згідно п. 1.1 кредитного договору та п. 1.2 договору поруки розмір кредиту становить 60000,00 дол. США, гривневий еквівалент - 303000,00 грн., а відсоткова ставка - 11,2 % річних. При цьому кредитний договір не містить посилань на інформацію, яка має бути викладена у додатках до договору. 26.07.2007 року між боржник та банком було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 323, відповідно до якого змінені умови кредитування в частині обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя за неналежне виконання зобов'язання. Про наявність додаткових угод її повідомлено не було, вони були укладені без її відома і відповідних документів чи додаткових угод між нею та банком не підписувала. Тому просила визнати договір поруки, укладений між нею та АТ «Індустріально-експортний банк» від 13.07.2007 року, припиненим. У судовому засіданні представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просить визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі укладеного між позивачем та ПАТ «Індексбанк» договору поруки від 13.07.2007 року. Вимоги позову обґрунтувала викладеними в позові обставинами. Представник відповідача та третя особа в судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їхній відсутності до суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до статей 224-226 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовпідлягає задоволенню з наступних підстав.\- 13.07.2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 323, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 60000,00 дол. США (гривневий еквівалент 303000,00 грн.), із терміном користування кредитом з 13.07.2007 року по 12.03.2022 року. Пунктом 1.1 договору сторони визначили відсоткову ставку за користування кредитом - 11,2 % річних. Того ж дня 13.07.2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та позивачем укладено договір поруки, за умовами якого позивач зобовязалася відповідати в повному обсязі перед банком за виконання позичальником зобовязань, що виникають із кредитного договору 13.07.2007 року, укладеного між банком та [PERSON], зокрема згідно п. 1.1 щодо зобовязань по погашенню кредиту в розмірі 60000,00 дол. США (гривневий еквівалент 303000,00 грн.), а також зобовязань по погашенню відсотків за користування кредитом за фактичний строк користування кредитом, пеню, штрафи та інші боргові зобовязання, що виникають з умов зазначеного кредитного договору. Як встановлено судом, 13.07.2007 року між боржником та банком також було підписано додаток до кредитного договору № 323, в якому визначено розмір скупної вартості кредиту - 310154,55 грн. та реальна процентна ставка 19,20 % річних. Проте кредитний договір не містить посилань на інформацію, яка має бути викладена у додатках до договору. При цьому позивачем вказаний додаток до кредитного договору не підписаний. 26.07.2007 року між боржник та банком також укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 323, відповідно до якого змінені умови кредитування в частині обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя за неналежне виконання з зобов'язання. Зокрема, п. 2.6 кредитного договору викладено у новій редакції, яким передбачено сплату комісійного винагороди, чого не містять умови кредитного договору. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння зміна умов договору не допускається. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, що передбачено ч.1\~ст.559 ЦК України. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5\~«Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»\~розяснено, що відповідно до ч. 1\~ст. 559 ЦК України\~припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої\~статті 559 ЦК\~порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Отже, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Зазначений правовий висновок був викладений у постанові Верховного Суду України від 18.06.2012 року у справі № 6-73цс12, а згідно вимог\~ст. 360-7 ЦПК України\~висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Оскільки із збільшенням відсоткової ставки за користування кредитом та викладенням п. 2.6 кредитного договору в новій редакції збільшився обсяг відповідальності поручителя [PERSON], з якою такі зміни умов кредитного договору не узгоджувалися, а договір поруки не передбачає можливість зміни розміру процентної ставки за основним зобов'язанням та обовязок боржника зі сплати комісійної винагороди (згідно первинної редакції кредитного договору) без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, тому суд вважає позовні вимоги щодо припинення поруки обґрунтованими та задовольняє їх.

Outcome: approved