overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

У березні 2017р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісяця з 10.03.2017року, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню дочку, на утримання якої відповідач батько дитини - коштів не надає. У судовому засіданні позивач була відсутня, надала заяву про підтримку позову і розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріали справи свідчать, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], 12.09.2005р. народження. Батьки дитини проживають окремо, дитина проживає разом з матірю. Угоди щодо її утримання сторони не досягли, про що свідчить факт звернення до суду. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що вимагається стягнення на утримання одної дитини, що відповідач працездатного віку, фізично здоровий. Доцільно визначити стягнення у вигляді 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У березні 2017р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісяця з 28.03.2017року, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню дочку, на утримання якої відповідач батько дитини - коштів не надає. У судовому засіданні позивач була відсутня, надала заяву про підтримку позову і розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріали справи свідчать, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], 08.05.2005р. народження. Батьки дитини проживають окремо, дитина проживає разом з матірю. Угоди щодо її утримання сторони не досягли, про що свідчить факт звернення до суду. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що вимагається стягнення на утримання одної дитини, що відповідач працездатного віку, фізично здоровий. Доцільно визначити стягнення у вигляді 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

У березні 2017 р. позивач звернулась до суду із зазначим позовом, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, посилаючись на ті підстави, що сімейне життя не склалось, спільного господарства не введуть та підтримують шлюбно-сімейних стосунків з березня 2014 року. Позивач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 10.04.2018 подала заяву в якій позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу без її участі (а.с. 32). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до суду не відомі (а.с. 28). Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін по справі на підставі наявних у справі доказів. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами 15.11.2012 укладено шлюб у Червоногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №288 (а.с. 4). Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У зв'язку із різними поглядами на сім'ю та шлюб, сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують та у зв'язку з тим, що судом надавався строк для примирення за заявою відповідача, однак примирення сторін не відбулось, тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

У березні 2017 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, посилаючись на ті підстави, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя та відсутність спільних інтересів, шлюбні відносини існують формально з вересня 2016 р., вважає шлюб є неможливим та таким, що заважає її інтересам. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, Відповідач у судовому засіданні надала заяву у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 14). Cуд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами 14.12.2007 було укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №2026 (а.с. 3). У вказаному шлюбі у сторін є син [PERSON], [INFO] (а.с. 8). У зв'язку із різними поглядами на сім'ю та шлюб, сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, почуття любові та взаємоповаги втрачені, позивач проти примирення заперечувала, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

У березні 2017 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, посилаючись на ті підстави, що спільне життя у них не склалося, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведутьз січня 2017 року, мають окремий бюджет, та через втрату почуття любові, поваги та взаєморозуміння вважає, що даний шлюб буде суперечити їх інтересам. На підставі заяви відповідача ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2017 сторонам надано шість місяців строку на примирення (а.с. 20). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с. 21). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами 14.03.2002 укладено шлюб у відділ реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №189 (а.с. 4). У вказаному шлюбі у сторін є спільні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6). Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У зв'язку із різними поглядами на сім'ю та шлюб, сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують та після наданого строку на примирення позивач наполягає на розірванні шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

У березні 2017р. позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила суд визнати за нею, [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 14 жовтня 2015 р. у м. Запоріжжі, право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 22194, виданого 15.04.2004 р. Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради, та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.05.2004 р. за № 3583023. До судового засідання позивач не з*явилась, надала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу у її відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

У березні 2017р. Словянський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, мотивуючи заяву тим, що [PERSON], [INFO], внаслідок хронічного психічного захворювання не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у звязку з чим не може реалізувати свої права. У судове засідання представник заявника не зявився попри належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Словянської міської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності № 01.01-12/136 від 23.01.2017р., не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив заявлені вимоги задовольнити. Вивчивши матеріали справи, суд установив наступні факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON], яка народилася 24 вересня 1962 року, зареєстрована за адресою: [INFO], буд.№ 72 (Словянський психоневрологічний інтернат). Відповідно до відомостей, зазначених в історії хвороби, [PERSON] з моменту народження відставала від однолітків у фізичному та психічному розвитку, У школу пішла з 8 років, з трудом закінчила 10 класів. Вчилась у ПТУ на повара за невстигаємість була відрахована. З 1991р. був диагноз: Епілепсія (внаслідок органічного ураження ЦНС). Фіксувались рідкі абсанці, зміна особи по епітету. На обліку у психіатра з 2005р., діагноз: органічний розлад особистості внаслідок епілепсії. З 2013р. оформлена у Торезький психоневрологічний інтернат, після евакуірована у Словянський психоневрологічний інтернат 04.08.2014р., подопічной якого і є по теперішній час. Як вбачається із виписки з історії хвороби № 458 [PERSON] страждає тяжкою розумовою відсталістю без поведінкових порушень, дезадаптивний тип пристосувальної поведінки, низький рівень розумової здатності з рідкісними великими судорожними припадками /а.с.4/. Відповідно до статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст.239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоровя фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. З висновку судово-психіатричної експертизи № 68 від 19.05.2017р. у [PERSON] виявлено ознаки деменції в наслідок епілепсії. У силу вираженості хвороби не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин, для захисту своїх цивільних прав та інтересів потребує здійснення над нею опіки /21-24/. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатною [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

У березні 2017 р. Слов'янський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, мотивуючи заяву тим, що [PERSON], [INFO], внаслідок хронічного психічного захворювання не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку з чим не може реалізувати свої права. У судове засідання представник заявника не з'явився попри належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Слов'янської міської ради - Рибалко М.В., не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив заявлені вимоги задовольнити. Вивчивши матеріали справи, суд установив наступні факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON], яка народилася [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (Слов'янський психоневрологічний інтернат). Відповідно до відомостей, зазначених в історії хвороби, [PERSON] з раннього дитинства не відставала від однолітків у фізичному та психічному розвитку. В 1988 році перенесла ГРВІ з судорожним синдромом та с того часу почала відставати у фізичному та психічному розвитку. З 5 років перебуває на обліку у лікаря психіатра. В 1994 році була направлена до Дружківського будинку-інтернату, проте мати відмовилася віддавати дитину. В 1999 році повторно направлена до Дружківського будинку-інтернату. Як вбачається із виписки з історії хвороби № 657 [PERSON] страждає тяжкою розумовою відсталістю без поведінкових порушень, дезадаптивний тип пристосувальної поведінки, низький рівень АРЛ. Рейтинг непрацездатності 16 балів /а.с.2/. Відповідно до статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст.239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 67 від 19 травня 2017 року [PERSON], [INFO], страждає тяжкою розумовою відсталістю. Ступінь виявлення хвороби позбавлює можливості [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин. Для захисту своїх цивільних прав та інтересів потребує здійснення над нею опіки. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатною [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

У березні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], заявник). звернувся до суду із заявою про призначення його другим опікуном недієздатного сина [PERSON]. На обґрунтування заяви вказав, що рішенням суду його син визнаний недієздатним та його опікуном призначено матір [PERSON] (далі - [PERSON].). Наразі за його заявою опікунською радою було ухвалено подання про доцільність призначення його другим опікуном недієздатного сина. Зважаючи на неявку усіх учасників справи, які подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. 27.06.2012 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким визнав недієздатним інваліда І групи [PERSON], [INFO], встановив над ним опіку та призначив його опікуном матір [PERSON] За приписом статті 58 ЦК України над фізичними особами, які визнані недієздатними, встановлюється опіка. Відповідно до частини 1 статті 60 цього Кодексу суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Опікун або піклувальник призначяаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника (частина 4 статті 63 ЦК України) Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників (частина 5 статті 63 ЦК України). Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування внесено подання про призначення [PERSON], який є батьком [PERSON], його другим опікуном. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали заявнику виконувати обов'язки опікуна. Зважаючи на викладене, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та задовольняє її.

Outcome: approved