Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності на дану квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 26.10.1999 року № 71. Відповідач, [PERSON], зареєстрований в даній квартирі, але не є співвласником. Проте, з 27 листопада 2013 року відповідач не проживає без поважних причин в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідач проживає в іншій квартирі, за адресою: [ADDRESS]. 27 листопада 2013 року відповідач [PERSON] забрав усі свої особисті речі та добровільно залишив квартиру позивачки. Відповідач квартирою не цікавиться, витрати по утриманню житла не несе. За таких обставин, позивачка просила суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки позивачка у поданій заяві суду не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. При розгляді справи судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 жовтня 1999 року, № 71. З матеріалів справи встановлено, що з 27 листопада 2013 року [PERSON] добровільно виїхав з квартири, своїх особистих речей там не залишив. З того часу він не проживає у квартирі по вищезазначеній адресі. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З довідки форми № 3 від 29 серпня 2014 року № 1002 виданою КП «Управління міським господарством» Вишневої міської ради, вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрованою також значиться [PERSON], як син. Відповідно акту обстеження депутата Вишневої міської ради від 27 липня 2014 року відповідач, [PERSON], у вищезазначеній квартирі не проживає з 27 листопада 2013 року. При обстежені будинку не було встановлено факту постійного проживання [PERSON] у квартирі за даною адресою, особисті речі відсутні. Судом встановлено, що відповідач не проживає у квартирі з листопада 2013 року за адресою [ADDRESS], не мав перешкод в користуванні даною квартирою, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по утриманню житла не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування квартирою, не вчинив. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, [PERSON] втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS], добровільно не проживаючи в жилому приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад один рік, що відповідно до вимог ст.ст. 29, 405 ЦК України дає підстави суду визнати [PERSON] таким, що втратив право користуватись квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Разом з тим, суд вважає позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved