Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

У березні 2017 року виконавчий комітет Деснянської селищної ради, Козелецького району, Чернігівської області, як орган опіки і піклування, звернувся з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], однак вона повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, належним чином за дітьми не наглядає, не створює умов для їх нормального проживання, виховання та всебічного розвитку, квартиру утримує у незадовільному санітарному стані. За рішенням суду діти були відібрані у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. У зв'язку з виникненням загрози життю та здоров'ю малолітніх дітей, їх у подальшому було влаштовано до Остерської районної лікарні. На даний час діти перебувають в Ніжинському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Крім цього, за доводами позивача, відносно [PERSON] правоохоронними органами було складено адміністративні протоколи за ч. 1 ч. 2 ст. 184 КУпАП за незалежне виконання батьківських обов'язків. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року позовні вимоги було задоволено, позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В апеляційній скарзі [PERSON] просила скасувати рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального і процесуального права. Посилалась на те, що висновки суду про її самоусунення від утримання та виховання дітей, зловживання спиртними напоями не ґрунтуються на матеріалах справи. Рішення суду першої інстанції постановлено без врахування складної життєвої ситуації, що склалась у її сім»ї та належної правової оцінки наявних у справі доказів. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Судове рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], мотивовано тим, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], не проявляє материнської турботи, не створює умов для проживання дітей, зловживає спиртними напоями, за місцем проживання характеризується негативно. Після відібрання у [PERSON] малолітніх дітей згідно рішення суду, вона жодного разу їх не відвідала та жодної допомоги не надавала, про що про що не заперечувала в судовому засіданні. Зазначені висновки суду не можна визнати обгрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Зокрема, на арушах справи 21, 22 міститься копія рішення Козелецького районного суду від 23 листопада 2016 року про відібрання у [PERSON] малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав та передання їх батьку [PERSON] Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, відповідно до приписів ст. 170 СК України, не означає, що батьки і діти втрачають правовий зв'язок між собою. Батьки в таких випадках зберігають право представництва в інтересах дітей, право давати згоду на всиновлення дитини іншою особою, спадкувати після смерті дитини, одержувати аліменти у зв'язку з непрацездатністю і потребою матеріальної допомоги , тощо. Але з відібранням дитини батько, мати втрачають право на особисте безпосереднє виховання дитини, право визначати її місце проживання, бути опікуном, піклувальником, бо саме в цих правах вони обмежені з ухваленням рішення про відібрання дитини. Таким чином, ухваливши рішення про відібрання у відповідача малолітніх дітей, суд позбавив [PERSON] права на особисте безпосереднє їх виховання і з часу ухвалення зазначеного судового рішення відновлення зазначених прав матері у правовому полі не відбулося. Відтак, висновки суду про ухилення останньої від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та відсутність прояву материнської турботи, та нестворення умов для проживання дітей, є такими, що суперечать матеріалам справи, оскільки де-юре [PERSON] було усунуто від особистого виховання дітей. Твердження суду про зловживання відповідачем спиртними напоями не грунтуються на належних та достовірних доказах, водночас в матеріалах справи містяться довідки Остерської міської лікарні про те, що [PERSON] на диспансерному обліку при наркологічному та психоневролдогічному кабінетах не перебувала та не перебуває (а.с.78, 79), яким судом першої інстанції, в порушення положень ст. 212ЦПК України, не було надано жодної правової оцінки. Посилання суду, як на підставу для задоволення позову поряд з іншим, на те, що відповідно до довідки Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області у відношенні [PERSON] 08.08.2016 року та 13.09.2016 року було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 184 КУпАП (неналежне виконання батьківських прав), не можна визнати правомірним, оскільки зазначені факти мали місце до вирішення судом питання про відібрання дітей та були враховані ним при ухваленні саме такого рішення. Фактично заявивши позов про позбавлення відповідача батьківських прав, позивач не зазначив, якими мотивами та нормами права він обгрунтував таку позовну вимогу з огляду на ухвалення Козелецьким районним судом рішення від 23 листопада 2016 року про відібрання у [PERSON] малолітніх дітей. Суд же, в свою чергу не провів ретельного аналізу доказів та не перевірив, чи доречним та правомірним буде позбавлення відповідача з урахуванням тієї доказової бази, яку було подано органом опіки і піклування, батьківських прав, чи відповідатиме таке позбавлення нормам матеріального права. Окрім того, судом першої інстанції при вирішенні справи не було враховано складні сімейні обставини відповідача, що виникли у зв»язку зі смерттю її чоловіка 11 травня 2017 року, її працевлаштування та не було перевірено чи надавали органи опіки і піклування реальну допомогу у подоланні вразливого становища, у якому опинилась відповідач. За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна визнати таким, що ухвалено з дотриманням вимог закону, воно підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судо нового рішення про відмову в позові, оскільки заявлені позовні вимоги не грунтуються на належних доказах та не узгоджуються з положеннями ст. 164 СК України.

Outcome: partial