Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

У березні 2019 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 35 708,26 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2018 позивача поновлено на посаді в.о. старшого наукового співробітника відділу реформування відносин власності Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.07.2016 по 21.09.2017 у розмірі 69 695,64 грн. Вказане рішення суду відповідачем в добровільному порядку не виконувалось, у зв`язку з чим фактично позивач була поновлена на посаді 22.05.2018. З урахуванням наведеного, невиконання відповідачем рішення суду про поновлення, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 21.09.2017 по 22.05.2018, а саме 35 708,26 грн. за 166 календарних днів. Ухвалою суду від 13.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами позовного (спрощеного) провадження, без виклику сторін, копії якої направлені учасникам справи (а.с.31). Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 13.03.2019 та копія позовної заяви з додатками, які були направлені на адресу відповідача, вручені останньому 27.03.2019, про що свідчить підпис уповноваженої особи на зворотному повідомленні (а.с.33), що відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається належним повідомленням відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2018 позивача [PERSON] поновлено на посаді в.о. старшого наукового співробітника відділу реформування відносин власності Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.07.2016 по 21.09.2017 у розмірі 69 695,64 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання (а.с. 20-23). Вказане рішення суду фактично виконане відповідачем 22.05.2018 на підставі наказу Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економіки розвитку і торгівлі України № 7-к (а.с. 8). Отже, позивач перебувала у неоплаченому вимушеному прогулі в період часу з 21.09.2017 по 22.05.2018, що становить 166 робочі дні (за вирахуванням святкових та неробочих днів). Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку, зокрема, з невиконанням рішення про поновлення на роботі, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно з п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Оскільки рішення суду від 25.01.2018 про поновлення на посаді позивача відповідачем виконано 22.05.2018 (видано наказ Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економіки розвитку і торгівлі України від 22.05.2018 № 7-к), то суд дійшов висновку про задоволення позовних вимоги та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 35 708,26 грн., що обраховується із середньоденної заробітної плати позивача, встановленої рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2018, в сумі 215,11 грн. шляхом її множення на кількість робочих днів у період часу з 21.09.2017 по 22.05.2018, а саме на 166 робочих днів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на задоволення позовних вимог,

Outcome: approved