Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки від 19 лютого 2008 року, котрий укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 311 від 19 лютого 2008 року, укладеного між відповідачем ПАТ «Державний ощадний банк України» та третьою особою [PERSON] Підставою для визнання договору поруки позивач вважає те, що 30 грудня 2008 року між відповідачем ПАТ «Державний ощадний банк України» та третьою особою [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до котрої збільшився обсяг відповідальності боржника - третьої особи. Позивач не надавала згоду на зміну основних умов кредитного зобов'язання, не підписувала додаткову угоду. Про існування додаткової угоди позивачу стало відомо в березні 2015 року з матеріалів цивільної справи за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, що розглядається Броварським міськрайонним судом Київської області № 361/2738/15-ц. Крім того, вважає, що договір поруки також є припиненим з підстави, що відповідачем протягом 6 місяців з дня припинення основного зобов'язання не було заявлено вимог до поручителя - позивача з приводу стягнення заборгованості з кредитним договором. До судового засідання представники сторін та третя особа не з'явилися. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін та третьої особи в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що від 19 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (змінило найменування на ПАТ «Державний ощадний банк України») та третьою особою [PERSON] укладено кредитний договір № 311 (а.с. 8-14). Відповідно до умов цього договору ПАТ «Державний ощадний банк України» надав [PERSON] кредит у розмірі 470 000 грн., зі сплатою процентів у розмірі 18% річних зі строком повернення кредиту до 18 лютого 2018 року. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 19 лютого 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та позивачем [PERSON] укладено договір поруки (а.с. 17-20), відповідно до котрого сторони встановили, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 311 від 19 лютого 2008 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (п. 1 договору поруки). Водночас, що 30 грудня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та третьою особою [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 311 (а.с. 15-16). Відповідно до умов додаткової угоди збільшено строк кредитування з 14 лютого 2018 року (п. 1.4.4. кредитного договору) до 18 лютого 2018 року (п. 1.4.4 додаткової угоди до кредитного договору); збільшено розмір щомісячного платежу з 8 468 грн. 70 коп. (п. 1.4.4. кредитного договору) до 8 800 грн. (п. 1.4.4 додаткової угоди до кредитного договору) та змінено спосіб нарахування процентів - замість формули «факт/факт» (п. 1.6.3. кредитного договору) встановлено формулу 30/360 (п. 1додаткової угоди до кредитного договору). Отже, умовами додаткової угоди збільшено обсяг відповідальності поручителя. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ст. 559 ЦК України). Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Відповідно до п. 2.7 договору поруки кредитор або боржник зобов'язані негайно повідомити поручителя про зміну зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані листом або доставлені особисто на адресу сторін. Повідомлення можуть також направлятись по факсу, при цьому такі повідомлення мають попередній характер і повинні бути підтверджені належним чином відповідно до положень цього пункту договору (п. 6.1 договору поруки). Згідно з п. 6.4 договору поруки доповнення та зміни до договору поруки вносяться за згодою сторін і оформлюються додатковими угодами. Враховуючи вказані умови договору поруки, відсутність будь-яких доказів повідомлення поручителя про зміну зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, наявність додаткової угоди до кредитної договору, відповідно до котрої збільшився обсяг відповідальності поручителя, суд дійшов висновку про визнання договору поруки припиненою. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (ч. 2 п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5). Оскільки відповідач використав своє право на дострокове повернення кредиту, письмово повідомивши про це позивача та третю особу 11 червня 2014 року, проте суду не надано доказів того, що відповідач не звертався з відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з позивача та третьої особи, внаслідок чого суд позбавлений можливості вирішити питання про припинення поруки з підстав, визначених ч. 4 ст. 559 ЦК України, то суд вважає доводи позивача про припинення договору поруки з підстав, визначених ч. 4 ст. 559 ЦК України необгрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу.

Outcome: approved