Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

У вересні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 19 січня 2005 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в с. Оришківці Гусятинського району Тернопільської області, актовий запис № 02. Від шлюбу в них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. З відповідачем разом не проживають протягом семи років, спільного господарства не ведуть. Між ними часто виникали сварки, непорозуміння, в них різні інтереси та несумісність характерів. Фактично їх сімя розпалася, існує формально, тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, просить їй залишити прізвище [PERSON], неповнолітнього сина після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 19 січня 2005 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у с. Оришківці Гусятинського району Тернопільської області, актовий запис № 02. Від спільного подружнього життя в них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають протягом семи років, спільного господарства не ведуть. Між ними часто виникали сварки, непорозуміння, в них різні інтереси та несумісність характерів. Фактично їх сімя розпалася, існує формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітнього сина сторін суд залишає проживати з матірю. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved