Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У вересні 2014 року ПАТ КБ “ПРИВАТБАНК” звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.07.2007 року між ПАТ «Приватбанк» (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі – Відповідач) укладено Кредитний договір № CSN0АK00010111, згідно якого Позивач взяв на себе зобов’язання передати Відповідачу кредит в розмірі 8 222,27 доларів США на строк до 20.07.2012 року включно. Відповідач в свою чергу зобов’язався повернути Позивачу всю суму кредиту та сплатити відсотки за користування ним в оговорені графіком строки. Позивач своє зобов’язання виконав належним чином та в той же день згідно умов договору передав Відповідачу грошові кошти кредиту. Відповідач не виконував умов договору щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та процентів по ньому, у зв’язку з чим станом на 11 липня 2014 року їй було зараховано заборгованість в сумі 8 851,44 доларів США (що за курсом 11,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.07.2014 року складає 103 473 гривні 33 копійки), з яких заборгованість за кредитом 5 126,31 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 1 611,91 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 241,71 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань за договором 1 871,51 доларів США. Просив суд стягнути з Відповідача на свою користь суму заборгованості по договору кредиту 8 851,44 доларів США (що за курсом 11,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.07.2014 року складає 103 473 гривні 33 копійки) та суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 698 гривень. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити позов. Представник Відповідача [PERSON] позов не визнав, вказав не безпідставність заявлених позовних вимог, неправильність проведеного розрахунку заборгованості. Всебічно, повно, об’єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до п. 1.1 умов Кредитного договору № CSN0АK00010111 від 20.07.2007 року Позивач зобов’язався надати Відповідачу кредит в розмірі 8 222,27 доларів США на строк до 20.07.2012 року включно, а Відповідач в свою чергу зобов’язався повернути Позивачу всю суму кредиту та сплатити відсотки за користування ним в оговорені графіком строки. Також, у п. 4.1 Кредитного договору сторони погодили, що при порушенні взятого Відповідачем зобов’язання, Позивач може нарахувати, а Відповідач зобов’язаний сплатити йому пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Позивач своє зобов’язання виконав належним чином та в день укладення Кредитного договору передав оговорену суму кредитних коштів Відповідачеві. Відповідач [PERSON] не виконувала умов договору щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом згідно встановленого графіку та процентів за користування ним, у зв’язку з чим станом на станом на 11 липня 2014 року їй було зараховано заборгованість в сумі 8 851,44 доларів США (що за курсом 11,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.07.2014 року складає 103 473 гривні 33 копійки), з яких заборгованість за кредитом 5 126,31 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 1 611,91 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 241,71 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань за договором 1 871,51 доларів США. Таким чином, в порушення умов договору кредиту, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобов’язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом та процентів за користування ним у встановленому договором порядку та строки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов”язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що втсановлені договором. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов”язання. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК Укрвїни пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов”язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частина перша, друга статті 551 ЦК України). Як установлено судом, пунктом 4.1 договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобов”язується сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов”язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка зараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені , яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 30 липня 2008 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред”явлення позову. Розмір пені з 30 липня 2008 року по 29 липня 2009 року становить 31,10 дол США. Таким чином, відповідно до вимог частини другої ст. 258 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню у розмірі 31,10 дол. США, а не 1871, 51 дол. США, як це зазначено в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вказав не безпідставність заявлених позовних вимог, неправильність проведеного розрахунку заборгованості. Представник відповідача твердив, що неправильно проведений розрахунок заборгованості, оскільки не враховано той факт, що в заставі знаходився автомобіль GTTLY, модель: MR 151 А, що належав на праві приватної власності [PERSON], який був реалізований виконавчою службою, а кошти від реалізації не надійшли в рахунок погашення заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.5-7) 30 жовтня 2012 року було зараховано від реалізації автомобіля 3644, 36 дол. США, зокрема: комісія-138,12 дол. США; сума пені 1815,33 дол. США; нарахування процентів на прострочену заборгованість 1700,91дол. США. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). За змістом ч.1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч.1 ст.1050, 1070 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов’язань щодо повернення суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, а також процентів за ним, про які було зазначено у договорі. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов’язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов’язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов’язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов’язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Згідно з п 7.1. кредитногго договору (а.с.10) порядок сплати кредити передбачений в іноземній валюті. Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з вини Відповідача допущено порушення виконання зобов’язання, а тому позовні вимоги слід задовльнити частково, стягнувши з нього на користь позивача 7011,03 доларів США, що за курсом 11,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.07. 2014 року складає 81958,94 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також мають бути присудженні понесенні останнім судові витрати в розмірі 698 гривень та на користь держави в розмірі 121,59 грн.

Outcome: partial