Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 8 травня 2015 року у Красногвардійському відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 446. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства припинено з 20.10.2019 року, проживають окремо. Позивач зазначає, що подальше збереження шлюбу та примирення з відповідачем є неможливим та суперечить інтересам сім`ї. У судове засідання позивачка не з`явилася, але від неї до суду надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, але від нього до суду надійшла заява, в якій позовні вимоги визнає, проти задоволення не заперечує та просить суд розглядати справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] 8 травня 2015 року уклали шлюб, зареєстрований у Красногвардійському відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 446. Від шлюбу подружжя має дитину [PERSON] , [INFO] . Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть з 20 жовтня 2019 року, проживають окремо, шлюб носить формальний характер та збереження його суперечило б інтересам сторін. Що стосується вимог позивачки стосовно стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 6\~195,80 грн., а саме: сплаченого судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 5\~355 грн., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3\~ст. 137 ЦПК України,\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на\~\~користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу надано лише квитанцію № 0.0.1644568163.1 від 11.03.2020 року на суму 5\~355 грн. Однак, позивачкою не надано ні договору про надання правової допомоги, ні акту виконаних робіт з розрахунком часу витраченого на надання правової допомоги, у зв`язку з чим, суд не може достовірно встановити, з наявних в матеріалах справи документів, що фактично такі послуги дійсно надавалися, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, що входить до предмету доказування по справі, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає. Також, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved