Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] вернулася до суду з позовом до [PERSON] Іссам, [PERSON] Іссам, [PERSON] (колишнє прізвище «Дідик») А.В. про захист права власності шляхом визнання відповідачів такими особами, що втратили право користування квартирою № 33 будинку № 10/1 по проспекту Шевченка в м. Одесі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що набула право власності на вищевказану квартиру на підставі укладеного між нею та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 461, та підставі цього договору за нею зареєстроване право власності на цю квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.05.2016 р. (номер запису про право власності : 14543964), але місце проживання відповідачів, які є членами сімї колишнього власника згаданої квартири [PERSON], до теперішнього часу зареєстроване за адресою : [INFO], хоча фактично вони вже не проживали за цією адресою на дату укладення нею договору купівлі-продажу від 16.05.2016 р. за р. № 461, та в теперішній час не проживають за цією адресою. Позивач веде дану справу в суді через свого представника адвоката [PERSON], яка просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлені судом судові повістки відповідачам, за останньою відомою судові адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, були повернуті судові з помітками пошти про те, що відповідачі за такою адресою більше не проживають, про що свідчать поштові накладні ТОВ «Єйч ті Шиппінг» №№ 14770, 14771, 14772. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири № 33, що знаходиться у будинку № 10/1 по проспекту Шевченка в м. Одесі, на підставі укладеного між нею та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 461, та право власності позивача не цей обєкт нерухомого майна у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.05.2016 р. за № 14543964. Як вбачається з довідки (виписки з будинкової книги про склад сімї і прописку) дільниці № 5 КП «ЖКС «Фонтанський» від 18.07.2016 р. за № 1939, місце проживання усіх відповідачів зареєстровано за адресою : [INFO], як членів сімї колишнього власника. При цьому, з наданої на запит суду Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області вбачається, що колишнє прізвище відповідача [PERSON] «Дідик» (а.с.22). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється, у разі відчуження власником свого майна. Отже право власності на вищевказаний обєкт нерухомого майна його колишньої власниці [PERSON] є таким, що припинено. За приписами ч. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України та ч. 1 ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати її для особистого проживання і проживання членів своєї сім'ї. Позивач стверджує, що станом на дату придбання нею квартири [ADDRESS] (16.05.2016 р.) відповідачі вже не проживали в цій квартирі, та не проживають там станом на цей час. Більш того, судом не установлено обставин, які б свідчили про те, що з дати придбання позивачем вищевказаної квартири меж нею і відповідачами укладались будь-які договори щодо користування відповідачами цією квартирою. Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги, що право членів сімї власника користуватись жилим приміщенням похідне від права власності на жиле приміщення в особи, членами сімї якої вони є, отже із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Таким чином, відповідачі втратили право користування згаданою квартирою. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України зобовязаний протягом десятим днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Однак відповідачі до теперішнього часу не вчинили будь-яких дій для їх зняття з реєстраційного обліку за колишнім місцем їх проживання за згаданою адресою. Відповідно до ст. 7 згаданого Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її законного представника, та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право власності позивача підлягає судовому захисту. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідачів в рівних частина на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн., повязані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved