overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

У березні 2015 року позивачка звернулась до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що вона є власником вказаного будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Разом з тим, в будинку зареєстрований її син [PERSON] З 2009 року відповідач в зазначеному будинку не проживає. Позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у спірному будинку, оскільки останній там не проживає тривалий час, його особистих речей в будинку не має, він не виконує зобов'язання, пов'язані з утриманням будинку. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Через неявку у судове засідання відповідача за згоди інших учасників процесу суд ухвалив розглянути справу заочно у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є подругою позивачки та періодично буває в неї вдома, зазначила, що син подруги [PERSON] в будинку не проживає, його особистих речей не зберігається. Суд, вислухавши позивачку та свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 1998 року. Відповідач [PERSON] є сином позивачки та був зареєстрований в зазначеному будинку 18 грудня 2004 року, що підтверджується наданою копією домової книги. Згідно акту №6 та довідки від 18 березня 2015 року КСН «Лучистий» відповідач дійсно зареєстрований в спірному будинку, однак не проживає в ньому з 2009 року. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки, оскільки відповідач не проживає в спірному будинку понад один рік без поважних причин, в зв'язку з чим втратили право користування житловою площею.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У березні 2015 року позивачка звернулась до суду із позовом про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що вона є власником вказаного будинку. Разом з тим, в будинку була зареєстрована її дочка, яка є відповідачка по справі. У зазначеному будинку відповідачка не проживає з листопада 2013 року. Позивачка просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у спірному домоволодінні, оскільки остання там не проживає тривалий час, її особистих речей в будинку не зберігається, вона не виконує зобов'язання, пов'язані з утриманням будинку. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Через неявку у судове засідання відповідача за згоди інших учасників процесу суд ухвалив розглянути справу заочно у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами позивачки та їм відомо, що відповідачка в будинку не проживає, її особистих речей в будинку немає. Суд, вислухавши позивачку, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 грудня 1999 року. Відповідачка [PERSON] була зареєстрована в зазначеному будинку 21 липня 2000 року. Згідно акту №17 від 12 березня 2015 року КСН «с.Мирний» відповідачка дійсно зареєстрована в спірному будинку, однак не проживає з листопада 2013 року, її особистих речей в будинку не зберігається. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки, оскільки відповідачка не проживає в спірному будинку понад один рік без поважних причин, в зв'язку з чим втратила право користування житловою площею.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

У березні 2015 року позивачка звернулася до Іллічівського райсуду м.Маріуполя з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства, зазначивши, що [INFO] вона народила сина [PERSON], батьком якого записаний її колишній чоловік [PERSON], з яким вона на той час перебувала у шлюбних відносинах. Однак вона з цим не згодна, оскільки після укладення шлюбу з [PERSON] сімейні стосунки не складались, родина розпалась майже одразу. З 1997 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON], який є біологічним батьком сина та виховував його на протязі шістнадцяти років. На підставі вищевикладеного позивачка була змушена звернутися до суду і просить виключити відомості про батька з актового запису про народження [PERSON], визнати [PERSON] батьком [PERSON]про що внести відповідні зміни до актового запису. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій вказала, що підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнав, вказала, що він є біологічним батьком [PERSON] та виховував його з дитинства. Представник третьої особи Іллічівського відділу реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого згідно свідоцтва про народження вказані [PERSON] та [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконкомом Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області. Відповідно до ст.136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини, відповідно до ст.122 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, яка зазначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже обставини, на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог, визнані відповідачем, а саме відповідач визнав, що він є біологічним батьком [PERSON], а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У березні 2015 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до Запорізької міської ради, вказавши, що 16.07.2014 р помер [PERSON], внаслідок чого відкрилася спадщина на належне йому на підставі Свідоцтва про право власності від 16.05 2007 р. майно, - 1/5 частку квартири [ADDRESS]. Позивачка прийняла спадщину як спадкоємець четвертої черги за законом, що проживала зі спадкоємцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, подавши до 6-ї Запорізької міської державної нотконтори відповідну заяву. Однак, постановою нотаріуса від 07.02.2015 року позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, так як у неї відсутні документи щодо родинних відносин з померлим або заповіт. Як зясувалося із витребуваної судом спадкової справи, померлим [PERSON] за життя був складений заповіт на користь гр. [PERSON]. Позивач позовні вимоги уточнила, звернувшись до суду з вищезазначеним позовом до належного відповідача [PERSON]. Позивачка просила суд встановити (визнати) факт постійного проживання однією сімєю зі спадкодавцем [PERSON] не менш як пять років до відкриття спадщини та визнати за нею право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS], що належала гр. [PERSON], в порядку спадкування. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Відповідачка [PERSON], місце реєстрації або фактичного проживання якої згідно матеріалів спадкової справи не відоме, була викликана до судового засідання відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення в пресі (газета «Запорізька Правда», № 91-92 від 13.08.2015 року), проте, до суду відповідачка не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

У березні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO] року народження, яка проживає разом з нею і знаходиться на повному її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки надає нерегулярно, тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] року народження, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, щомісячно, з моменту подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, викладене підтвердила. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково і пояснив, що враховуючи розмір його заробітної плати, згоден сплачувати аліменти у розмірі 40% Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що з відповідачем [PERSON] позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5), яка як вбачається з довідки виконкому Пісківської селищної ради Бородянського району Київської області № 71 від 16 січня 2015 року проживає разом з позивачкою і знаходиться на повному її утриманні (а.с.6). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Оскільки відповідач має постійний дохід, то суд частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання доньки у розмірі 2/5 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 січня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід бюджету необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У березні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 08 лютого 1999 року по 29 грудня 2014 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах. Наказом № 042.03/42 від 29 грудня 2014 року була звільнена з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач в день звільнення не виплатив їй всієї належної від підприємства суми. Посилаючись на вимоги ст. 117 КЗпП України, позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. У судове засідання позивачка не зявилася, подала письмову заяву, у якій просить розглянути справу в її відсутності. У минулому судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що у звязку з накладенням арешту на кошти відповідача між сторонами була досягнута домовленість, що повний розрахунок буде здійснено після зняття арешту, що було відображено і в наказі про звільнення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивачка перебувала в трудових відносинах з відповідачем і наказом № 042.03/42 від 29 грудня 2014 року була звільнена з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач при звільненні не виплатив всіх сум, що належать позивачці від підприємства. Заборгованість по заробітній платі складає 25412,65 грн. Згідно п. 3 наказу № 042.03/42, за згодою сторін здійснити повний грошовий розрахунок після зняття арешту коштів, що містяться на рахунках УАБ. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на наведене та враховуючи відсутність можливості провести розрахунок у день звільнення, у звязку з арештом рахунків відповідача та домовленість обох сторін про проведення розрахунку після зняття арешту, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у невиплаті належних позивачу сум у день звільнення, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

У березні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 22 лютого 2000 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого дітей не мають. Посилаючись на відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя, що привело до фактичного припинення шлюбних стосунків протягом останніх шести місяців, позивач вважає подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливим, а тому просить його розірвати. У судове засідання позивач не зявилася, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи в її відсутності. Відповідач у судове засідання по повторному виклику не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, тому суд за згодою позивача вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 лютого 2000 року, від якого дітей не мають. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на наведене та враховуючи, що сторони фактично не підтримують шлюбні стосунки протягом шести місяців, примирення за цей час не наступило, позивач наполягає на розірванні шлюбу та не бажає примирюватись, суд за таких обставин приходить до висновку, що шлюб сторін розпався, носить формальний характер, і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими, а тому є підстави для його розірвання. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

У березні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 08 червня 2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 242. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з лютого 2015 року, вони проживають окремо та не ведуть сумісного господарства. Причиною розпаду сімї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, розподілу сімейного бюджету, що призвело до втрати почуття кохання. Відповідач ухиляється від звернення до органів РАЦС із спільною заявою відповідно до вимог ч.1 ст.106 СК України, тому вона вимушена звернутися до суду. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, відновити їй дошлюбне прізвище, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 08 червня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 242. Від шлюбу дітей не мають, проте через органи РАЦС шлюб не розірвали через відсутність згоди відповідача. Подружні стосунки між сторонами припинені з лютого 2015 року у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, сторони проживають окремо та не ведуть сумісного господарства, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення згідно зі ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою висловлена думка щодо відновлення їй дошлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У березні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 20 червня 1998 року Корабельним райвідділом реєстрації актів громадянського стану м.Миколаєва, актовий запис № 192. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з 2005 року, спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на сімейне життя, повна протилежність характерів, все це призвело до втрати почуття кохання та до припинення шлюбних відносин. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Прізвище залишити шлюбне. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін та розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 20 червня 1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним райвідділом реєстрації актів громадянського стану м.Миколаєва, актовий запис № 192. Мають від шлюбу неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили подружні стосунки, так як мають різні погляди на життя і сім'ю, не ведуть сумісного господарства, проживають окремо, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення відповідно до ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою висловлена думка щодо залишення шлюбного прізвища.

Outcome: approved