Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] пред`явив через суд позов до АТ «ПУМБ», який є правонаступником ПАТ «ПУМБ», з вимогами повернення стягнутих з нього на користь відповідача грошових коштів у загальному розмірі 9765,80 грн. в порядку примусового виконання виконавчого напису №1081, вчиненого 25 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., обґрунтовуючи такі вимоги тим, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. в рамках виконавчого провадження №58442768 проведено фактичне стягнення зазначеної суми в повному обсязі, тоді як виконавчий напис №1081 від 25 серпня 2017 року заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року визнаний таким, що не підлягає виконанню, а постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва про відкриття виконавчого провадження №58442768 від 20 лютого 2019 року та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07 березня 2019 року визнані протиправними та скасовані рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року, на виконання якого приватним виконавцем Вольф Т.Л. постановами про скасування процесуального документу від 09 липня 2019 року зазначені постанови скасовані, тому позивач вважає, що грошові кошти у розмірі 9765,80 грн. є безпідставно набутими відповідачем і просив суд з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, стягнути з відповідача отримані ним в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса, який не підлягає виконанню, кошти у зазначеному розмірі на свою користь. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 30 березня 2021 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви, про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із частковим задоволенням позову в повному обсязі, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 25 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1081, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 8511,39 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 20 лютого 2019 року відкрите виконавче провадження №58442768 з примусового виконання виконавчого напису №1081, вчиненого 25 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» суми заборгованості 8511,39 грн., а також основної винагороди приватного виконавця у розмірі 851,13 грн. (а.с.5). На підставі постанови цього ж приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07 березня 2019 року (а.с.8) із заробітної плати позивача, який працює в КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради стягнено кошти в погашення заборгованості за виконавчим провадженням №58442768 у загальному розмірі 9765,80 грн., з яких 8511,39 грн. - заборгованість за виконавчим написом, 403,27 грн. - витрати на проведення виконавчих дій, 851,13 грн. - основана винагорода приватного виконавця(а.с.7). Одночасно судом встановлено, що позивач працює водієм тролейбуса в Депо № 1 КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР та станом на 07 грудня 2020 року з його заробітної плати утримано на підставі постанови приватного виконавця у виконавчому провадженні № 58442768 від 07 березня 2019 року у березні 2019 року - 4046,52 грн., у квітні 2019 року - 3379,14 грн., у травні 2019 року - 2340,14 грн., а всього - 9765,80 грн., про що свідчить довідка Депо №1 КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР від 07 квітня 2021 року № 19 (а.с.16). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року, яке набрало законної сили 12 липня 2019 року, ухваленого у справі №280/2046/19 за позовом [PERSON] до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л., третя особа - АТ «ПУМБ» про визнання протиправними та скасування постанов, позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі та вирішено визнати протиправними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про відкриття виконавчого провадження від 20 лютого 2019 року ВП №58442768 та постанову від 07 березня 2019 року ВП №58442768 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника, якою звернено стягнення на доходи боржника(а.с.9-11). Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про скасування процесуального документу від 09 липня 2019 року, на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року, скасовані постанова про відкриття виконавчого провадження №58442768 від 20 лютого 2019 року та постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07 березня 2019 року, що видав приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. при примусовому виконанні виконавчого напису №1081 виданого 25 серпня 2017 року(а.с.17,18). Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року, яке набрало законної сили 04 травня 2020 року, ухваленого у справі №758/5864/19 за позовом [PERSON] до АТ «ПУМБ», треті особи - приватний нотаріус КМНО Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., виконавчий напис № 1081, вчинений 25 серпня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С., визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.12-15). Вказані рішення в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України є преюдиційними для даної справи і обставини, встановлені цими рішеннями додатковому доказуванню не підлягають. Як свідчить довідка Депо № 1 КП «Дніпровськи електротранспорт» Дніпровської міської ради (і.к. 26372408) від 07 грудня 2020 року за вих. № 40 із заробітної плати [PERSON] відраховано за постановою приватного виконавця від 07 березня 2019 року у ВП № 58442768 у березні 2019 року - 4046,52 грн., у квітні 2019 року - 3379,14 грн., у травні 2019 року - 2340,14 грн., а всього - 9765,80 грн.(а.с.16). Враховуючи обставини визнання виконавчого напису нотаріуса, на виконання якого фактично стягнута з позивача на користь ПАТ «ПУМБ» сума в розмірі 8511,39 грн., таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку про безпідставне набуття вказаної суми відповідачем, а тому вказана сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Решта заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми в розмірі 1254,40 грн., яка, у відповідності до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 07 березня 2019 року, складається з 403,27 грн. - витрати на проведення виконавчих дій, 851,14 грн. - основана винагорода приватного виконавця, де їх отримувачем є приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л., задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», це є витрати виконавчого провадження, які за своїм змістом є відшкодуванням витрат за організаційні дії щодо здійснення проведення виконавчого провадження (виконавчих дій) і спрямовуються виключно на виконання судових рішень (інших документів), які несе державний бюджет, стягувач, приватний виконавець і інші особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, витрачені на організацію, проведення виконавчих дій та заходів примусового виконання та стягуються з боржника до Державного бюджету України. У відповідності до ч.7 ст.27 «Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Частиною 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у випадку незгоди боржника з рішенням, дією чи бездіяльністю виконавця з питань виконання рішень інших органів (посадових осіб), в тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат і штрафів, оскарження, проводиться виключно в судовому порядку в рамках адміністративного судочинства шляхом подання адміністративного позову, чим, в свою чергу, і скористався позивач, звернувшись до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Отже, суд приходить до висновку, що витрати на проведення виконавчих дій, виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця у загальному розмірі 1254,40 грн. за своєю правовою природою не підпадають під правове регулювання ст. 1212 ЦК України, а відповідач не є їх набувачем, внаслідок чого не може відповідати і цій частині позовних вимог, тоді як дії з повернення зазначених коштів відносяться виключно до повноважень приватного чи державного виконавця, а оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця з цього питання вирішуються в порядку адміністративного судочинства України. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених вимог позивача, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial