Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку (доходу) боржника на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що 30.01.2014 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що з січня 2021 року з відповідачем не проживають, будь- які сімейні відносини між ними припинено, життя яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги відсутні. З дітьми мешкає окремо від відповідача та дітей виховує сама. Відповідач не виконує свого батьківського обов`язку по утриманню дітей та матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Сторони у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову. В заяві уточнила позовні вимоги та просила суд задовольнити їх у часті 1/3 на двох дітей. Відповідач позов визнав повністю та не заперечував проти задоволення позовних вимог в часті 1/3 від всіх видів доходів на на двох дітей. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що за час проживання у шлюбі сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). /а.с. 7,8/. Сумісне життя у сторін не склалося, внаслідок чого сімейні відносини між ними фактично припинені. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с. 13/, має задовільний стан здоров`я, є працездатним, інших дітей, непрацездатних батьків не має, аліменти на користь інших осіб не сплачує, будь-яких стягнень на користь третіх осіб за виконавчими документами не здійснює, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, які в силу свого віку потребують матеріальної підтримки батька, повноцінного харчування, одягу та періодичного лікування, тощо. В добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. У відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимогам ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Частиною 5 ст. 183 СК України встановлено, що той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у частці від його доходу у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. На підставі викладеного,

Outcome: approved