Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал» (далі - ПрАТ «СК» «Страховий капітал»), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 22 963,48 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування - 1 233,11 грн., 3 % річних - 132,12 грн. та інфляційні витрати - 229,63 грн., а всього 24 558,34 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 19 серпня 2016 року по вул. Миру, 7/7 у м. Обухові Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля [NUMBER] під його керуванням та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті якої автомобіль «КIA CEE'D» отримав механічні пошкодження. Винним у скоєнні ДТП визнано водія автомобіля «LDV 400 CONVOY». На момент настання страхової події автомобіль «LDV 400 CONVOY» за договором (полісу) добровільного страхування наземного транспорту від 13 квітня 2016 року № АЕ/7037732 був застрахований в ПрАТ «СК ««Страховий капітал». 22 серпня 2016 року позивач письмово звернувся до страхової компанії з повідомленням про ДТП та надав усі необхідні документи.У цей же день уповноваженим оцінювачем було проведено огляд пошкодженого автомобіля та складено звіт про оцінку транспортного засобу від 23 серпня 2016 року № 0051, згідно якого вартість відновлюваного ремонту автомобіля «КIA CEE'D» складає 29 359,67 грн., а вартість матеріального збитку - 22 963,48 грн. 23 вересня 2016 року позивач подав заяву на виплату страхового відшкодування, проте грошові кошти виплачені не були, на неодноразові усні та письмові звернення відповідач не реагував, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав як споживача страхової послуги. Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про що свідчать надані ним письмові заперечення ( вхід. № 2456/17 від 28.03.2017 року). В поданих запереченнях представник відповідача порушив питання про відмову в задоволенні позову у зв'язку з тим, [PERSON] є неналежним позивачем у справі, оскільки власником пошкодженого автомобіля «КIA CEE'D» є інша особа, яка не зверталася із заявою про виплату страхового відшкодування. Вказував, що позивач не надав необхідних документів, які б дозволяли здійснити виплату. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, 19 серпня 2016 року по вул. Миру, 7/7 у м. Обухові Київської області сталась ДТП за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті якої автомобіль «КIA CEE'D» отримав механічні пошкодження. На момент настання страхової події автомобіль «LDV 400 CONVOY» за договором (полісу) добровільного страхування наземного транспорту від 13 квітня 2016 року № АЕ/7037732 був застрахований в ПрАТ «СК» «Страховий капітал». 22 серпня 2016 року позивач письмово звернувся до страхової компанії з повідомленням про ДТП та надав усі необхідні документи. У цей же день уповноваженим оцінювачем ПрАТ «СК» «Страховий капітал» було проведено огляд пошкодженого автомобіля та складено звіт про оцінку транспортного засобу від 23 серпня 2016 року № 0051, згідно якого вартість відновлюваного ремонту автомобіля «КIA CEE'D» складає 29 359,67 грн., а вартість матеріального збитку - 22 963,48 грн. Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік. 23 вересня 2016 року [PERSON] було подано заяву на виплату страхового відшкодування, проте відповідачем грошові кошти виплачені не були. За правилами ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій сторонці (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором. Згідно із ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з ч. 1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 34 указаного Закону передбачено, що страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. За правилами ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після надання страховику всіх передбачених законом документів щодо ДТП страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування, і протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо такого рішення. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, у встановлений строк рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування відповідач не прийняв та не повідомив позивача про причини такої затримки, хоча як встановлено в судовому засіданні необхідний пакет документів було своєчасно подано до страхової компанії. Відповідно до абз. 1 ст. 36.2 наведеного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Оскільки передбачених законом підстав для відмови у здійсненні [PERSON] регламентної виплати у ПрАТ «СК ««Страховий капітал» не було, а факт ДТП, причини та обставини її настання, розмір заподіяних збитків та наявність невиконаного зобов'язання підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає, що наявні усі правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 22 963,48 грн.. Крім того, у ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Пунктом 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК). Отже, зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549, 550 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 6 червня 2012 року № 6-49цс12). Судом встановлено, що розмір пені, 3% річних та інфляційних витрат залежить від розміру страхового відшкодування, який у даному випадку становить 22 963,48 грн., а також періоду прострочення виплати страхової суми, який становить 70 днів (починаючи з 24 грудня 2016 року до пред'явлення позову включно, тобто 1 березня 2017 року). Згідно наданих позивачем даних офіційного інтернет-представництва НБУ облікова ставка за період з 24 грудня 2016 року по 3 березня 2017 року діяла у розмірі 14 % річних, а згідно інформації фінансового порталу Мінфіну України загальний відсоток інфляції розрахований шляхом множення усіх показників інфляції становить 101,0 %. Таким чином за проведеними розрахунками позивача, які перевірені судом, пеня за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування становитиме 1 233,11 грн. (22 963,48 грн. * (14 % * 2) / 365 днів * 70 днів = 1 233,11 грн.), 3 % річних - 132,12 грн.(22 963,48 грн. * 3 % / 365 днів * 70 днів = 132,12 грн.) та інфляційні витрати у розмірі 229,63 грн. (22 963,48 грн. * 1 % = 229,63 грн.). З огляду на встановлені обставини на підставі зібраних доказів, яким надано належну оцінку у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з ПрАТ «СК ««Страховий капітал» страхового відшкодування на його користь в розмірі 22 963,48 грн., пені за прострочення виплати страхового відшкодування - 1 233,11 грн., 3 % річних - 132,12 грн. та інфляційні витрати - 229,63 грн., а всього 24 558,34 грн. Враховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у розгляді справи, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доводи відповідача про те, що [PERSON] є неналежним позивачем у справі не приймаються до уваги суду, оскільки для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому, стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. За змістом наведеного, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну, а також втрату інших доходів при їх доведеності. Тобто, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав. За таких обставин, у позивача наявне право вимоги в рамках заявлених позовних вимог, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що він у момент ДТП правомірно володів пошкодженим транспортним засобом. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України, висловивши свою правову позицію у постанові від 3 грудня 2014 року, справа № 6-183цс14. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судові витрати, а саме 640,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved