Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У вересні 2018 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2013 до 09.08.2018 у розмірі 24500,00 грн та стягнути суму індексації аліментів за період з 01.07.2013 по 09.08.2018 12926,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач знаходився в шлюбі з матірю позивача, під час якого відповідач усиновив позивача, коли той ще був маленький. В 2006 відповідач подав позов на розлучення, його позов був задоволений, але в даний період мати позивача з його старшим братом потрапили до дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої померли. У зв`язку з тим, що рішення про розірвання шлюбу не встигло набрати законної сили, відповідач отримав частину спадщини від особистого майна матері позивача і забув про позивача. В 2010 за рішенням Калінінського районного суду м. донецька від 08.07.2010 відповідач був позбавлений батьківських прав. Також за даним рішенням з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 09.11.2009 до досягнення дитиною повноліття, але не манше тніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В подальшому рішеннями Апеляційного суду м. Донецька було стягнуто з відповідача заборгованість по вищенаведеним аліментам, неустойку за просторочення сплати вищевказаних аліментів, аліменти на утримання позивача у розмірі 500 грн щомісяця, починаючи з 30.05.2013 та до закінчення ним навчання або до досягненням 23-річного віку, тобто до [INFO] . Позивач вважає, що факт сплати відповідачем аліментів не звільняє відповідача від відповідальності у вигляді неустойки (пені), так як відповідач сплатив борги несвоєчасно - через п`ять років і сплатив тільки тому, що був вилучений його автомобіль, що могло призвести до його продажу на торгах. До того ж, факт сплати аліментів не спростовує той факт, що за весь час їх несплати не відбулося інфляції цих коштів для позивача, бо своєчасне їх отриманнґ могло надати позивачу набагато більше можливостей. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог. Пояснили, що на той момент, коли відповідач дізнався про суд, він погасив заборгованість. Вважає, що розмір неустойки може бути зменшений судом або скасований, оскільки дана дитина була усиновлена. Окрім того, дитина вже повнолітня та може сама себе забезпечувати. Також відповідачем в березні 2019 подано зустрічний позов про зменшення суми неустойки та індексації по сплаті аліментів у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів у твердій грошовій сумі, в якому зазначив, що просить зменшити суму пені до 10000,00 грн та зменшити суму індексації до 6000,00 грн. Проте, суд приходить до висновку, що це не являється зустрічним позовом, оскільки виходячи зі змісту цього документа, це відзив на позовну заяву. Діючим законодавством не передбачений такий спосіб захисту свого права як зменшення/звільнення від сплати неустойки та індексації відповідно до ст. 16 ЦК України. Якщо відповідач бажає скористатися ст. 196 СК України, відповідач подає про це клопотання, що і було ним вказано у його відзиві. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 08.07.2010 вирішено позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Призначити [PERSON] піклувальником брата [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 09.11.2009 до досягнення дитиною повноліття, але не манше тніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з несплатою вищезазначених аліментів - 07 листопада 2013 рішенням Апеляційного суду Донецької області (єдиний унікальний номер 256/4505/13-ц, номер провадження 22-ц/775/1-580/13) прийнято рішення, згідно якого з [PERSON] на користь [PERSON] була стягнута заборгованість по вищенаведеним аліментам до досягнення дитиною повноліття в розмірі 19801 грн 37 коп. 26 грудня 2013р. Апеляційний суд Донецької області (єдиний унікальний номер 256/1574/13-ц, номер провадження 22-ц/775/8056/13) прийняв рішення - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати вищевказаних аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 01 грудня 2009 по 01 січня 2013 у розмірі 50000 грн. 22 серпня 2013 року Апеляційним судом Донецької області було винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 30 травня 2013 року та до закінчення ним навчання або до досягнення [PERSON] , [INFO] , 23-річного віку, тобто до [INFO] (єдиний унікальний номер 256/4187/13-ц, номер провадження 22-ц/775/7516/13). Відносно відповідача було відкрито три виконавчих проваджень, в тому числі 12.09.2013 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції на підставі отриманого Виконавчого листа по справі №256/4187/13-ц, виданого Калінінським районним судом м. Донецька 11.09.2013 була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №39775523). За вказаними рішеннями суду та відкритими виконавчими провадженнями Відповідач аліменти не сплачував. Майже через рік після відкриття виконавчого провадження №39775523 за вищенаведеним рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2013, а саме в 2014 в м. Донецьку почалася Антитерористична операція. Виконавча служба (відділ державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку) переїхала до м. Краматорськ Донецької області, а Відповідач переїхав до м. Києва, де фактично і перебуває на сьогоднішній день. Після звернення до уповноваженого з прав людини, в травні 2018 виконавчі провадження за наведеними рішеннями суду були відкриті за місцем фактичного перебування відповідача (м. Київ, Голосіївський район), в тому числі 31.05.2018 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №56503966 щодо стягнення з Відповідача аліменти на утримання Позивача у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 30 травня 2013 року та до закінчення Позивачем навчання або до досягнення [PERSON] , [INFO] , 23-річного віку, тобто до [INFO] (позивач отримав диплом магістра З0 червня 2017). В липні - серпні 2018 відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві зробив заборони боржнику та розшук автомобіля Відповідача, знайшла його та вилучила, у зв`язку з чим Відповідач на рахунок третьої особи 09 серпня 2018 був змушений сплатити всі свої борги по аліментам, в тому числі і за ВП №56503966 - заборгованість у розмірі 24500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України - у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 184 СК України було передбачено обов`язок індексації аліментів, визначеної у твердій грошовій сумі відповідно до закону. Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». У частині першій статті 2 цього закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився. Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». 17 травня 2016 року прийнято Закон України № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», пунктом 1 розділу І якого внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Цим Законом, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, включено до переліку об`єктів індексації, визначених у частині першій статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Закон України від 17 травня 2016 року № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» набрав чинності 12 червня 2016 року. Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103». Таким чином, з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки. Аналогійний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26.09.2018 року по справі № 127/8260/17-ц. Відповідно до даних Міністерства фінансів індекс інфляції за період з січня 2015 року до грудня 2018 року складає: січень 2015 року - 103,1 грн., лютий 2015 року 105,3 грн., березень 2015 року - 110,8 грн., квітень 114,00 грн., травень 2015 року - 102,2 грн., червень 2015 року - 100,4 грн., липень 2015 року - 99,0 грн., серпень 99,2 грн., вересень 2015 року 102,3 грн., жовтень 2015 року - 98,7 грн., листопад 2015 року - 102,00 грн., грудень 2015 року - 100,7 грн., січень 2016 року - 100,9 грн., лютий 2016 року - 99,6 грн., березень 2016 року - 101,0 грн., квітень 2016 року - 103,5 грн., травень 2016 року - 100,1 грн., червень 2016 року - 99,8 грн., липень 2016 року - 99 ,9 грн., серпень 2016 року -99,7 грн., вересень 2016 року - 101,8 грн., жовтень 2016 року - 102,8 грн., листопад 2016 року - 101,8 грн., грудень 2016 року - 100,9 грн., січень 2017 року - 101,1 грн., лютий 2017 року - 101,0 грн., березень 2017 року - 101,8 грн., квітень 2017 року - 100,9 грн., травень 2017 року - 101,3 грн., червень 2017 року - 101,6 грн., липень 2017 року - 100,2 грн., серпень 2017 року - 99,9 грн., вересень 2017 року - 102,0 грн., жовтень 2017 року - 101,2 грн., листопад 2017 року 100,9 грн., грудень 2017 року -101,0 грн., січень 2018 року - 101,5 грн., лютий 2018 року - 100,9 грн., березень 2018 року - 101,1 грн., квітень 2018 року - 100,8 грн., травень 2018 року - 100,0 грн., червень 2018 року - 100,0 грн., липень 2018 року - 99,3 грн., серпень 2018 року - 100,01 грн., вересень 2018 року - 101,9 грн., жовтень 2018 року - 101,7 грн., листопад 2018 року 101,4 грн., грудень 2018 року -100,8 грн. Відтак, індекс інфляції, що перевищив поріг індексації у розмірі 101% та 103% за заявлений позивачем період, судом встановлений в січні, лютому, березні, квітні, травні, вересні та листопаді 2015 року та квітні 2016 року. Щодо стягнення з відповідача заявленого розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд зазначає таке. Згідно з ч.1 ст.196 СК України, правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому, сума заборгованості по аліментам за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість по аліментам за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України, зокрема, в постановах від 16.03.2016 року (Справа №6-2589), від 16.09.2016 року (Справа №6-300цс16). У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У п. 22 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Так відповідач до 2014 року проживав в м. Донецьку, але у зв`язку з окупацією міста в березні 2014 року був вимушений покинути місце проживання, майно, роботу та переїхати до м. Києва. В листопаді 2014 року відповідач зареєстрував місце перебування. У зв`язку з переїздом відповідач зазначає, що опинився у дуже скрутному матеріальному та психологічному стані, оскільки залишився без грошового забезпечення, житла та інших благ, а саме: не мав роботи, коштів на житло, а тому був позбавлений будь-якої можливості сплачувати аліменти згідно рішення суду від 22.08.2013 року. Відповідач зауважує, що на даний час також не має роботи, проживає у знайомих. 09.08.2018 року відповідач оплатив повністю суму заборгованості зі штрафами та виконавчим збором та витратами, на що витратив всі свої заощадження на житло, вимушений був просити гроші в борг у друзів та знайомих. Оскільки на даний час відповідач не має коштів для виплати неустойки та індексації, а тому не зможе знову виконати рішення суду, а також враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, беручи до уваги заявлений позивачем розмір, суд вважає що позовні вимоги, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме суд вважає, що необхідно зменшити суму пені до 10000,00 грн та зменшити суму індексації до 6000,00 грн. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволених вимог в сумі 840,80 грн. Окрім того, суд зазначає, що Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2018 вжито заходів забезпечення позову шляхом накладенн арешту на майно, яке належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, а саме: автомобіль «Mitsubishi», модель «L200», державний номерний знак [NUMBER] . Проте, як роз`яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 р. № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Outcome: partial