Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], малолітнього [PERSON], третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У згаданій квартирі також зареєстроване місце проживання її колишнього чоловіка [PERSON] та їхнього малолітнього сина [PERSON] Оскільки відповідачі не проживають без поважних причин у квартирі [ADDRESS] більше року, позивач просила суд визнати їх такими, що втратили право на користування згаданою квартирою. У підготовчому судовому засіданні 18 червня 2018 року [PERSON] подала до суду заяву про залишення без розгляду її позову в частині вимог про визнання таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS], малолітнього [PERSON] Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року позов [PERSON] у зазначеній частині був залишений без розгляду. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, за таких обставин та за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином,про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила. Суд, заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2006 року [PERSON] за договором дарування, укладеним між нею та [PERSON], набула у власність квартиру [ADDRESS]. У 2010 році зі згоди власника вказаної квартири у ній було зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а. с. 30). Однак, як у вступному слові пояснила у судовому засіданні позивач, відповідач тривалий час не мешкає у квартирі [ADDRESS]. Так, у цьому житлі мешкає [PERSON], з якою [PERSON] уклала договір оренди квартири від 05 січня 2015 року (а. с. 12). Факт непроживання відповідача за адресою: [ADDRESS] понад рік поспіль засвідчується актами від 12 липня 2017 року, від 24 лютого 2018 року, складеними мешканцями будинку [ADDRESS] та опосередковано підтверджується відповіддю Оболонського УП ГУ НП в м. Києві на запит адвоката, відповідно до якої відповідач у справі не звертався до управління поліції з приводу неможливості проживання у квартирі [ADDRESS] (а. с. 15, 16, 17). Аналізуючи зібрані у справі докази у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] більше року поспіль. Згідно з нормою ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач не проживає без поважних причин у квартирі [ADDRESS] понад рік, суд приходить до висновку про необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved