Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

У вересні 2018\~р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Мартинівка, вул.\~Гагаріна, 38, посилаючись на те, що він є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], які там не проживають, а саме [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2010\~р., а малолітня [PERSON] взагалі ніколи там не проживала. Від [PERSON], законного представника [PERSON], [PERSON] заяв про визнання позову або відзивів не надходило. Від Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області, надійшов висновок від 03.12.2018\~р. №\~02-8/2638 (далі Висновок), згідно з яким вона вважає недоцільним визнання малолітньої дитини [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Мартинівка, вул.\~Гагаріна, 38 (а.\~с.\~41). Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Мартинівка, вул.\~Гагаріна, 38 (а.\~с.\~14, 15). Адреса вказаного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], малолітньої дитини [PERSON], яка народилась 18.08.2011\~р., [PERSON] (а.\~с.\~8, 20, 22, 23). [PERSON] є дочкою, [PERSON] онукою, [PERSON] дочкою [PERSON] (а.\~с.\~8). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи на зміст позовної заяви та встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користуванням житлом за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Мартинівка, вул.\~Гагаріна, 38 (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власника цього житла [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] у будинку за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Мартинівка, вул.\~Гагаріна, 38, не проживають близько восьми дев'яти років (а.\~с.\~8, 44, 45). Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] у житловому приміщенні за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Мартинівка, вул.\~Гагаріна, 38, відсутні з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] як члени сім'ї власника житла за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Мартинівка, вул.\~Гагаріна, 38, які були відсутні у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратили право користування цим житлом. Відповідно до частини шостої статті 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з Висновком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, так як у ньому відсутні будь-яки відомості щодо причин, з яких малолітня дитина [PERSON], не проживає у житлі за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Мартинівка, вул.\~Гагаріна, 38, а також щодо фактичного місця та умов проживання малолітньої дитини [PERSON] та можливості її подальшого там проживання, тобто він не відповідає частині п'ятій статті 19 Сімейного кодексу України (орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи). Зважаючи на наведене, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 469,86\~грн., а з [PERSON] судовий збір у розмірі 234,94\~грн.

Outcome: approved