Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У березні 2016 року, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні в розмірі 17\~232 гривні 84 копійки. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона працювала на посаді інженера з охорони праці за сумісництвом на Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» з 08.11.2011 року. 29.01.2016 року позивач була звільнена за власним бажанням, проте в день звільнення не отримав заробітку плату, що була затримана за листопад-грудень 2015 року та компенсацію за невикористані дні відпустки. При цьому позивачем зазначено, що вона не погоджується з розрахунком заборгованості по заробітній платі, виданим товариством з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП», оскільки вона в січні 2016 року була у відпустці без збереження заробітної плати, проте ніяких заяв не писала, не знаходилася ні на лікарняному, ні в щорічній відпустці, ні у відпустці без збереження заробітної плати. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь суму заробітної плати, невиплаченої при звільненні та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6\~743 гривні 00 копійок; вихідну допомогу, невиплачену під час звільнення внаслідок порушення законодавства про працю в розмірі 7\~608 гривень 09 копійок; середній заробіток за час затримки виплати розрахункових сум по час постановлення рішення. У судове засідання позивач не зявилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. У судовому засіданні представник відповідача не зявився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 08.11.2011 року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» на посаді інженера х охорони праці за сумісництвом, 29.01.2016 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 185-к від 29.01.2016 року, що доданий до матеріалів справи (а.с. 6). На момент звільнення [PERSON] з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» заборгованість по заробітній платі за листопад-січень 2016 року складала суму в розмірі 4\~661 гривня 30 копійок, що підтверджується довідкою № 59 від 29.01.2016 року, виданою директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП», що додана до матеріалів справи (а.с. 7). Про в довідці про заборгованість по заробітній платі вих.. № 59 від 29.01.2016 року та розрахунковому листі за січень 2016 року (а.с. 8), наданому товариством з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП», замість заборгованості по заробітній платі за січень 2016 року вказана сума грошової компенсації за невикористані дні відпустки, хоча фактично [PERSON] у відпустці не була. Згідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з 01 по 29 січня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» повинно виплатити [PERSON] не менше від 2/3 тарифної ставки вставного їй окладу, а саме: 2/3 * 2536,03 грн. = 1\~609,69 грн. В звязку з цим кількість днів невикористаної відпустки збільшиться на 2 дні, а також сума грошової компенсації буде більшої: 989,90 (середньоденна компенсація відпустки з довідки)* 12 (днів невикористаної відпустки) 1187,88 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України громадяни України мають право на своєчасне одержання винагороди за працю. Згідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно, але не рідне двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищую шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 21, ст. 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства. Субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 166 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобовязань щодо оплати праці. Згідно з ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю. Відповідно до ст. 44 КЗпП при припинення трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно з п. 2 ч. 3 розділу ІІ постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» середній заробіток визначається, виходячи їз виплат за останні два повні календарні місяці роботи, що передувала звільненню. А отже, підлягає стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» на користь [PERSON] тримісячний середній заробіток, а саме сума в розмірі 2536,03 (середній заробіток за останні два місяці) * 3 (три місяці) = 7\~608 гривень 09 копійок. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нарахувані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Стороною відповідача, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи не надано суду будь-якого належного чи допустимого доказу того, що підприємством вживаються залежні від нього заходи щодо належного виконання покладеного на нього зобовязання, а тому суд приходить до висновку, що повний розрахунок при звільненні [PERSON] з підприємства не проведений з вини роботодавця. Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 Відповідно до п. 8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів. Розмір середнього заробітку за термін затримки виплати заробітної плати з 29.01.2016 року (день звільнення) по 04.04.2016 року (день винесення заочного рішення по справі) за розрахунком позивача становить: (115,27 грн. (середній заробіток за робочий день) х 46 робочих днів) = 5\~302 гривні 42 копійки. Суд приходить до висновку,що наданий позивачем розрахунок сум є вірним,оскільки іншого розрахунку відповідачем по справі на надано. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплаченій при звільненні та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 6\~743 гривні 00 копійок, з них заборгованість за листопада 2015 року 1328 гривень 40 копійок, заборгованість за грудень 2015 року 2\~536 гривень 03 копійки, заборгованість за січень 1690 гривень 69 копійок, заборгованість за невикористану відпустку 1187гривень 88 копійок; вихідної допомоги, невиплаченої під час звільнення внаслідок порушення законодавства про працю в розмірі 7\~608 гривень 09 копійок; середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум за період з 29.01.2016 року по 04.04.2016 року в розмірі 5\~302 гривні 42 копійки. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Виходячи з наведеної норми статті, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати, невиплаченої при звільненні у межах стягнення платежу за один місяць. Крім того, у відповідності до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог. З урахуванням чого, суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» на користь держави судовий збір в розмір 1378 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved