Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з нею як матір`ю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 30.04.2010 вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] . Сімейне життя не склалося, відповідач почав застосовувати до неї та малолітнього сина фізичну силу, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з травня 2019 року. Враховуючи, що на даний час дитина постійно проживає з позивачем, яка створює належні умови для виховання та розвитку дитини, у звичній для неї обстановці, вважає, що проживання дитини разом з нею буде більш доцільним та найбільш відповідатиме інтересам дитини, сприятиме її нормальному, гармонійному розвитку, у зв`язку з чим просила задовольнити позов. Ухвалою Ленінського\~районного суду\~міста Миколаєва\~від 07.05.2020\~відкрито провадження\~у справі\~та призначено\~її розгляд\~у порядку\~загального позовного\~провадження,\~залучено до\~участі у\~справі в\~якості третьої\~особи Службу\~у справах\~дітей адміністрації\~Інгульського району\~Миколаївської міської\~ради,\~яку зобов`язано надати письмовий висновок щодо розв`язання даного спору на підставі одержаних відомостей згідно пункту п`ятого статті 19\~Сімейного кодексу України. 04.01.2021 від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про врегулювання спору за участю судді, проте таке врегулювання не відбулось, оскільки проти цього заперечувала позивач, подавши через свого представника [PERSON] заяву про закриття підготовчого засідання. Ухвалою суду від 26.01.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 30.03.2020, про яке сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, сторони не з`явилися. Представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, задовольнити позовні вимоги, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач відзиву на позов не надав,\~причини неявки\~суду не\~повідомив,\~про дату,\~час та\~місце судового\~розгляду був\~повідомлений належним\~чином, в порядку, визначеному частинами п`ятою та восьмою статті 128 ЦПК України. Представники органу опіки та служби у справах дітей у судове засідання не з`явилися, причин своєї неявки не повідомили, правом на подання пояснень на позов не скористалися. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи \~і оцінивши\~наявні в\~ній докази, дійшов наступного. Відповідно до частини 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими\~статтею 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Із змісту позовної заяви вбачається та встановлено судом, що з 30.04.2010 сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10,16). Сімейне життя у сторін не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно довідки центру надання адміністративних послуг дитина зареєстрована з позивачем у квартирі, що належить на праві власності її батьку, за адресою: [ADDRESS] з 12.08.2019 по теперішній час (а.с. 17-21, 23). Згідно із довідкою Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» №\~190 від 17.01.2020 [PERSON] дійсно відвідує даний заклад. Відповідно до договору № 231 від 17.05.2019 вин син сторін проходить футбольну підготовку за програмою раннього розвитку «Шлях переможця» (а.с.24-28). Як слідує із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю (а.с.53-54). З даного висновку вбачається, що службою у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі встановлено, що дитина проживає разом із матір`ю в квартирі, що складається із двох кімнат із сучасним ремонтом, в дитини є окрема кімната з ліжком, столом для занять та ігор, шафою з речами по сезону. Також 13.08.2020 спеціалістами служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради було здійснено вихід за адресою проживання відповідача, проте двері ніхто не відчинив і спеціалістами було залишено запрошення до служби. [PERSON] до служби не звертався, на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.01.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини . Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. З матеріалів справи вбачається, що в матері створено належні матеріально-побутові умови для перебування дитини, підстав які б перешкоджали проживанню дитини з нею судом не виявлено. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, а також враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі\~статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Outcome: approved