Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

У березні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення частки в праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просив визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1484 га, кадастровий номер 2322155300:04:003:0121, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становила 49/100. Також просив визнати за ним [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 49/100 частки земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1484 га, кадастровий номер 2322155300:04:003:0121, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , і до дня смерті належала [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] №\~499441, зареєстрованого 13.01.2010 року. В обґрунтування вимог позивач вказав, що він є спадкоємцем за законом після його батька [PERSON] , який помер [INFO] . До складу спадкового майна, крім іншого, входять майнові права на 49/100 частки житлового будинку та частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1484 га, кадастровий номер 2322155300:04:003:0121, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивач звертався до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербини Г.Ю. Позивач в порядку спадкування за законом оформив право власності на 49/100 частки вищевказаного житлового будинку. Проте не зміг оформити право власності на землю, оскільки нотаріусом було повідомлено про неможливість отримати в порядку встановленому Законом України «Про нотаріат» свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку внаслідок того, що, за життя спадкодавець частку у праві спільної сумісної власності не визначив. Нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність органів нотаріату в Україні не передбачено право нотаріусів визначати частки учасників у спільній сумісній власності, таким правом наділені власники земельної ділянки. Позивач вважає, що невизначеність частки у спільному сумісному майні позбавляє його права отримати у спадщину спадкове майно. Посилаючись на те, що оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку він немає змоги, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат Іваниця О.О. надала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує, просить справу розглядати без її участі, без фіксування процесу технічними засобами. Представник відповідача Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області до суду не з`явився, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду пояснення, відповідно до яких проти позову не заперечує, просить розглядати справу без участі представника. Третя особа приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербина Г.Ю. до суду не з`явилась, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечує. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином. Надали до суду пояснення, відповідно до яких проти задоволення позову не заперечують, просять розглядати справу без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.04.2017, яке видано Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 490 (а.с. 11). З матеріалів спадкової справи № 38/2017 померлого [INFO] [PERSON] , наданої на запит суду приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю., вбачається, що спадщину після померлого прийняли його сини [PERSON] та [PERSON] . Дружина померлого [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась. Дані про інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Згідно з даними спадкового реєстру, відомості про наявність заповіту складеного спадкодавцем відсутні. (а.с. 49-61). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлого, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.08.1963 (а.с. 58 зворотна сторона). [PERSON] також є спадкоємцем першої черги за законом після померлого, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.12.1965 (а.с. 60). Відповідно до копії Договору про поділ спадщини від 22.01.2019, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 32, [PERSON] , як спадкоємцю за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] , переходить у спадщину: 49/100 часток житлового будинку літ.\~А, загальною площею 86,4 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , та частка земельної ділянки, загальною площею 0,1484 га, кадастровий номер 2322155300:04:003:0121, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 74-75). Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.04.2019 за реєстровим № 331, яке видано приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю., підтверджується факт оформлення [PERSON] прав на спадщину на 49/100 часток житлового будинку літ.\~А, загальною площею 86,4 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 107). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 19.04.2019, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 164245685 (а.с.\~14). Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки позивачу відмовлено у зв`язку з тим, що не подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: у державному акті на право власності на земельну ділянку не визначені частики у спільній сумісній власності. Та зазначено, що не можливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого в безспірному порядку. Відповідно до вказаного, 19.04.2019 за вих. № 159/02-31 приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю. винесено Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом (а.с. 108-109). Копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №\~499441 від 13.01.2010 підтверджується, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1484 га, кадастровий номер 2322155300:04:003:0121, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (спадкодавець), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому, частки у праві власності не зареєстровані в Державному земельному кадастрі (а.с. 109-110). Третій особі [PERSON] на праві приватної власності належить 51/300 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 196036461, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1815112323221, та 51/300 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 195856215 - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1815112323221 (а.с. 19, 20, 22-29). Третій особі [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) на праві приватної власності належить 51/300 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 196036172, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 181511232321 (а.с. 21, 22-29). Крім того, слід зазначити, що останнім (четвертим) співвласником земельної ділянки площею 0,1484 га, кадастровий номер 2322155300:04:003:0121, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно з вказаним Державним актом є [PERSON] . На час оформлення співвласниками своїх частин домоволодіння був визначений порядок користування земельною ділянкою в частках: 49/100 за [PERSON] , та по 51/300 за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ). Порядок користування земельною ділянкою існував між колишніми співвласниками домоволодіння за існуючою між ними домовленістю відповідно до розміру часток у праві спільної сумісної власності житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла та 51/300 частки житлового будинку, який розташований за вказаною адресою та на вказаній земельній ділянці отримано в спадщину за законом спадкоємцем [PERSON] , її дочкою. Свідоцтво про право на спадщину за законом № 33 видане 10.01.2020 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Цекеєвою І.О., спадкова справа 72/2019 (а.с. 30,31). З копії Договору купівлі-продажу від 23.11.1998, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. за № 3155, вбачається, що [PERSON] купив 49/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , отже частка [PERSON] у праві власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1484 га, кадастровий номер 2322155300:04:003:0121, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становила 49/100. Враховуючи, що частка спадкодавця у праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1484 га, кадастровий номер 2322155300:04:003:0121, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становила 49/100, позивач успадковує частку в розмірі 49/100 в праві власності на спірну земельну ділянку. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Аналогічна позиція роз`яснена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме: право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду та при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. За нормами ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до норм ст. 89 Земельного кодексу України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Норма ч. 5 ст. ст. 89 Земельного кодексу України передбачає загальне правило про визначення часток у праві спільної сумісної власності: вони «є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом». Виключення з правила встановленого ч. 5 ст. ст. 89 Земельного кодексу України передбачено нормами ч. 4 ст.120 Земельного кодексу України. За правилом ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Більш детальне регулювання відповідних правовідносин передбачене ст.ст.\~370-372 ЦК України, які також виходять із рівності часток у праві спільної сумісної власності, допускаючи, проте, винятки із цього правила «з урахуванням обставин, що мають істотне значення». При застосуванні наведених норм важливе значення мають рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладені у постанові від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Слід особливо відзначити позицію, викладену в абз. 3 п. 21 постанови, за якою «суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої». Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved