Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відновлення становища, що існувало до порушення права, просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, зобов`язати відповідача відновити попередній стан домоволодіння [ADDRESS] згідно опису земельної ділянки у технічному паспорті, складеному Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради станом на 28 вересня 2007 року шляхом: -відкриття технічного проходу у внутрішній огорожі (споруда № 5) на відстані 1,5 м від капітальної стіни житлового будинку літ. Б-1; -відкриття технічного прохожу (споруда № 2) у зовнішній огорожі домоволодіння [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до укладеного 27 червня 2007 року між позивачем - [PERSON] , та [PERSON] договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. за реєстровим № 2213, позивачу належить право власності на 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS] . До укладення вищезазначеного правочину позивач довідалась від [PERSON] , що у її користуванні як співвласника домоволодіння знаходиться житловий будинок літ.Б-1. житлова літня кухня літ.Г, душ літ.З, вбиральня літ.К та частина споруд, а користувачем житлового будинку літ.А-1, сараю літ.Д, сараю літ.Е, сараю літ.Ж. вбиральні літ.К та частини споруд є [PERSON] , якому належить 1/3 частина у праві власності на домоволодіння [ADDRESS] . Аби відокремити житловий будинок літ.А-1, [PERSON] звів огорожу між цим будинком та літньою кухнею літ.Г, а для забезпечення іншому власнику вільного доступу до частини земельної ділянки та зовнішніх стін житлового будинку літ.Б-1 [PERSON] облаштував два технічні проходи, а саме: 1) в огорожі між житловим будинком літ.А-1 та літньою кухнею літ.Г на відстані 1.5 м. від зовнішньої капітальної стіни житлового будинку лі.Б-1 та 2) у зовнішній огорожі домоволодіння з боку [ADDRESS] . Після узаконення здійсненої [PERSON] самовільної реконструкції житлового будинку літ.А-1 зі зміною цільового призначення сараю літ.Ж станом на 04 грудня 2017 р. складений наступний опис домоволодіння у цілому: головна річ - житловий будинок літ.А-1 (житлова площа 15.8 кв.м., загальна площа 15.8 кв.м.). житловий будинок літ.Б-1 (житлова площа 28.6 кв.м., загальна площа 52.8 кв.м.); приналежності - літня кухня (житлова) літ.Г загальною площею 24.6 кв.м. сарай літ. Д, сарай літ. Е, душ літ. З, вбиральня літ. И, вбиральня літ. К, споруди № 1-11, мостіння II (а.с. 95). Навесні - восени 2018 р. представники [PERSON] без погодження із позивачем та без надання позивачу для ознайомлення передбачених законодавством дозвільних документів здійснювали будівельні роботи з реконструкції житлового будинку літ.А-1 та господарських будівель і споруд у складі домоволодіння. Самовільне будівництво було припинено після звернення позивача до начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради з вимогою проведення перевірки законності будівельних робіт. Як зазначає позивач, з метою помсти їй за скаргу на самовільне будівництво, представники співвласника [PERSON] перекрили технічні проходи до будинку літ. Б-1 у внутрішній огорожі між житловим будинком літ. А-1 та літньою кухнею літ. Г (споруда № 5), а також у зовнішній огорожі з [ADDRESS] . Таким чином, з листопада 2018 року позивач позбавлена можливості користуватися частиною житлового будинку літ. Б-2, обслуговувати та ремонтувати його опорні стіни та фундамент, що вже призвело до появи у цих конструктивних елементах тріщин та може мати наслідком руйнування житлового будинку. Ухвалою від 08 квітня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 10 червня 2020 року витребовувалося від комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради належним чином завірена копія інвентарної справи щодо домоволодіння [ADDRESS] , та від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілії Вячеславівни належним чином завірена копія договору дарування частки домоволодіння [ADDRESS] , укладеного 22.12.2017 між [PERSON] та [PERSON] . 12 жовтня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві з урахуванням уточнень, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідка [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно дост.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зіст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 27 червня 2007 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е., зареєстрованого в реєстрі № 2213, на праві приватної власності належить 2/3 частини домоволодіння за [ADDRESS] , з відповідною часткою господарчих та побутових будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 567 кв.м. Згідно з п. 2 зазначеного договору, на земельній ділянці в цілому домоволодіння складається: А-1 - цегла житловий будинок, житловою площею 19,3 кв.м., загальна площа 30,4 кв.м., Б-1 - гл. вал. об. цеглою, житловий будинок, житловою площею 28,6 кв.м., загальною площею 52,8 кв.м.; К-дощ. вбиральня, И-цегла, вбиральня; Г-цегла літня кухня; Д-дощ.сарай, Е-цегла сарай; Ж-цегла сарай; З-цегла душ; 1-10, І-споруди. Відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування частки домоволодіння від 22 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., на праві приватної власності належить 1/3 частки домоволодіння [ADDRESS] зазначеного договору визначено, що 1/3 частка домоволодіння складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 15,8 кв.м. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, в позовній заяві позивач зазначає, що з листопада 2018 року позивач позбавлена можливості користуватися частиною житлового будинку літ. Б-2, обслуговувати та ремонтувати його опорні стіни та фундамент, оскільки представники відповідача [PERSON] перекрили технічні проходи до будинку літ. Б-1 у внутрішній огорожі між житловим будинком літ. А-1 та літньою кухнею літ. Г (споруда № 5), а також у зовнішній огорожі з [ADDRESS] . Зазначені обставини також підтверджені показами свідка [PERSON] . Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що між сторонами, як співвласниками домоволодіння [ADDRESS] , було узгоджено порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, невиконання якого призвело до порушення прав позивача. Позивачем, в свою чергу, не доведено відсутність її погодження на перекриття відповідачем технічних проходів до будинку літ. Б-1 у внутрішній огорожі між житловим будинком літ. А-1 та літньою кухнею літ. Г (споруда № 5), а також у зовнішній огорожі з вул. Універсальної (споруда № 2) . Отже, за відсутності між сторонами узгодженого порядку володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, суд вважає що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про встановлення такого порядку користування спільним майном або про виділ частки у спільній власності внатурі. Разом з тим, відповідно до ст.49 ЦПК України, суд позбавлений процесуальної можливості самостійно змінювати предмет чи підставу позовних вимог. Отже, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог. Розподіл судових витрат вирішено відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed