Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У вересні 2014р. [PERSON] звернулася до суду з уточненим та доповненим у подальшому позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 20.10.2005р. належить 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в м. Одесі, в якій крім неї зареєстрований також відповідач у справі. Позивачка зазначала, що [PERSON] є приятелем її доньки [PERSON], яка попросила її зареєструвати відповідача в її будинку, оскільки реєстрація необхідна була останньому для влаштування на роботу. На прохання доньки вона надала згоду та зареєструвала відповідача у своєму будинку. Проте, відповідач, як це і було обумовлено, ніколи не вселявся в будинок, і ніколи в ньому не проживав, його особисті речі в будинку відсутні. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею у будинку [ADDRESS] в м. Одесі, зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати Малиновський районний відділ Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] Представник позивачки в судовому засідання підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а також просила суд розглянути справу в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання (а.с.43) Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книги третьою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачці на праві приватної власності на підставі договору дарування від 20.10.2005р. належить 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в м. Одесі (а.с. 11). Право власності позивачки на 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в м. Одесі 15.11.2005р. зареєстровано в КП «МБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10). Відповідно до довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 26.08.2014р. в зазначеному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Встановлено, що [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] в м. Одесі не проживає і не проживав, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні (а.с.41,42). Згідно довідки КУ «Центр Первинної медико-санітарної допомоги №10» [PERSON] за період з 01.03.2010р. по теперішній час за медичною допомогою не звертався (а.с. 32). Відповідно до довідки з адресного бюро від 05.12.2014р. [PERSON] зареєстрований у в 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в м. Одесі, яка належить на праві власності позивачці (а.с.37). У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в будинку понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Тому, позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку у відділі громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за адресою: [ADDRESS] та зобов'язання Малиновський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягають. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню . Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 243,60 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду і які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача (а.с.2). На підставі ст.ст. 391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: partial