Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У березні місяці 2016 року [PERSON] звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 21 липня 2015 року з відповідачем був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику кошти в сумі 7 000 доларів США строк повернення якої до 15 січня 2016 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується письмовою розпискою від 21.07.2015 року. 16 грудня 2015 року відповідач повернув частину позики в сумі 2 750 доларів США, решту позики 112 582,5 грн., що еквівалентно 4 250 доларів США відповідач повертати відмовляється. Просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі позики 112 582,5 грн., проценти за користування грошима в сумі 15 877,43 грн., моральну шкоду в сумі 5 000 грн. та судові витрати в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги уточнила, просить стягнути з відповідача позику в розмірі 4 250 доларів США та моральну шкоду у 5 000 грн. Позивач суду пояснив, що відповідач [PERSON] позичив у нього 7 000 доларів США, а не 5 000 доларів США як пояснює в суді. На прохання самого відповідача, щоб ліквідувати конфліктну ситуацію зі своїми батьками, він повідомив в розмові його батькам про позику коштів в сумі лише 5 000 доларів США, однак сума позики є дійсною в розмірі 7 000 доларів США та підтверджується письмовою розпискою. Відповідач [PERSON] та його представник позов визнали лише частково. В судовому засіданні він та його представник суду пояснили, що він позичив у [PERSON] лише 5 000 доларів США, а 2000 доларів, що зазначені у розписці були процентами. Він повернув позикодавцеві борг у сумі 5 000 доларів США, залишок боргу становить 2 000 доларів США, проте підтвердив суду повернення ним коштів позикодавцеві в сумі 2 750 доларів США. З метою врегулювання спору в добровільному порядку відбулась ділова зустріч за участю його матері та позивача [PERSON], що підтверджується аудіозаписом розмови, в ході якої позивач підтвердив суму позики у 5 000 доларів США. Заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 21 липня 2015 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 7 000 доларів США, які мав повернути позичальнику до 15.01.2016 року, що підтверджується письмовою розпискою від 21.07.2015 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання їй позикодавцем визначеної грошової суми. Так, з аналізу ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики. Позичальник, як передбачено частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи убачається, що згідно з розпискою від 21 липня 2015 року [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти [PERSON] в розмірі 7 000 доларів США до 15.01.2016 року. Грошові кошти в сумі 2 750 доларів США позичальник повернув позикодавцеві, чого сторони у судовому засіданні не заперечують. Решту позики в сумі 4 250 доларів США відповідач не повернув. Позичальник свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал зазначеного договору позики. Відповідач [PERSON] заперечує таку суму боргу та посилається на те, що розмір дійсних боргових зобов»язань підтверджується аудіо записом події позивача та його матері. Однак, суд дослідивши означений доказ в судовому засіданні вважає його неприйнятним, та не приймає до уваги посилання відповідача та його представника на те, що аудіо запис розмови спростовує розмір боргових зобов»язань позичальника, оскільки в розмові позивач [PERSON] матері відповідача підтвердив розмір позикових зобов»язань лише у 5 000 доларів США. Вказані обставини розміру зобов»язань за позикою підтверджуються письмовою розпискою власноручно написаною позичальником [PERSON] та показаннями свідка [PERSON], котрий був присутнім при передачі коштів та підтвердив їх розмір. Відповідно до правової позиції (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року за № 6-63цс13), яка згідно статті 360-7 ЦК України є обов»язковою для судів, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тому суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики з відповідними правовими наслідками для позичальника. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Однак належних і допустимих доказів на спростування розміру позики відповідач не надав, а суд відповідно таких не встановив. Оскільки відповідач [PERSON] за умовами договору позичених коштів у визначений у договорі строк до 15.01.2016 року не повернув, тому кошти в розмірі 4 250 доларів США, що еквівалентно на день ухвалення рішення підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог закону у примусовому порядку на користь позивача. (4 250 000 х 25.1961 = 107 083, 43 грн.) За наведених підстав слід стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 4 250 доларів США, що еквівалентно 107 083,43 грн. та судові витрати. Не підлягає відшкодуванню моральна шкода, оскільки сторони, укладаючи договір позики не передбачали відшкодування моральної шкоди, обсяг цивільно-правової відповідальності чітко визначений. Тому при наведених обставинах стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: partial