Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно грошову компенсацію вартості належної йому 1/3 частки квартири [ADDRESS] в розмірі 239 569 грн., припинивши його право власності на цю частку з моменту отримання ним компенсації. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що з 28.11.1990 року він та відповідачка [PERSON] перебувають у шлюбі. Від шлюбу спільних дітей немає. Позивачка має повнолітню доньку [PERSON] Згідно ордеру на житлове приміщення №43474 серії Б від 12.01.1989 року ним була отримана квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Розпорядженням від 14.11.2006 року позивачу та відповідачу було видано свідоцтво про право власності на дану квартиру у рівних долях. Оскільки він з відповідачкою [PERSON] не проживають разом, фактично припинили шлюбні відносини, тому він був змушений залишити своє житло. Оскільки мирним шляхом не можливо вирішити питання поділу даної квартири він був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі та не заперечував щодо розгляду справи у його відсутність. Відповідачі також подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнають частково відповідно до звіту у сумі 220 666,70 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З пояснень сторін вбачається, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 28.11.1990 року перебувають у шлюбі. Згідно ордеру на житлове приміщення №43474 серії Б від 12.01.1989 року позивачу [PERSON] була видана квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про право власності від 14.11.2006 року позивач та відповідачі є власниками квартири [ADDRESS], у рівних долях (а.с.8). Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до звіту про незалежну оцінку від 31.01.2017 року, ринкова вартість 1/3 квартири [ADDRESS], визначена 220 666,70 грн. Позивач в своїх позовних вимогах ставить вимоги про солідарне стягнення з відповідачів грошової компенсації вартості належної йому 1/3 частки квартири в розмірі 239 569 грн., припинивши його право власності на цю частку з моменту отримання ним компенсації, під час розгляду справи відповідачі частково визнали позовні вимоги у сумі 220 666,70 грн. та ця обставина прийнята судом. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON]І, та [PERSON] повинні компенсувати позивачу [PERSON] 1/3 вартості належної йому частки квартири [ADDRESS], що становить 220 666,70 грн. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності припиняється, об'єкт належить сторонам вже на праві спільної часткової власності. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, вислухавши осіб, які приймали участь у справі, з'ясувавши обставини справи суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial