Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У березні 2015 р. ПАТ СК «УСГ» звернулося до суду із позовом до [PERSON], яким просило стягнути на свою користь 17174,44 грн. сплаченого страхового відшкодування і 243,60 грн. судового збору. Позов обґрунтований тим, що ПАТ СК «УСГ» за договором добровільного страхування транспортного засобу оплатило вартість відновлювального ремонту автотранспортного засобу в розмірі 17174,44 грн., який постраждав внаслідок ДТП, винним в якому є [PERSON], а тому відповідач повинен відшкодувати суму страхового відшкодування. Ухвалами суду від 03 березня 2016 р., від 22 березня 2016 р. занесеними до журналу судового засідання до участі в справі залучені треті особи без самостійних вимог [PERSON], [PERSON] відповідно. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначав, що пошкодження автомобілю (подряпина переднього бамперу), яким керував [PERSON] мали мізерний характер і ремонт не міг стільки коштувати. Третя особа [PERSON] позов підтримав, пояснив, що був присутнім при дефектуванні автомобілю представником страхової компанії. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, свідка, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. 11 червня 2003 р. між ПАТ СК «УСГ» (страховик) і [PERSON] (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування автомобілю Renault Fluence, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] строком дії з 27 червня 2013 р. по 26 червня 2014 р. за умовами КАСКО, страховий випадок - зокрема ДТП із франшизою 0,3%. Вигодонабувач ПАТ «Креді [PERSON]» (а.с.а.с.8,9) Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2014 р. в адміністративній справі про притягнення [PERSON] до відповідальності за правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП було встановлено вину [PERSON] в тому, що він 24 квітня 2014 р. близько 12-30 год. керуючи автомобілем ВАЗ 2103 реєстраційний номер С 3026 Ні в м. Миколаєві по вул. Генерала Свиридова в районі перехрестя із проспектом Миру після виконання зупинки, почав рух заднім ходом не впевнившись з безпеці свого руху і скоїв зіткнення із зупинившимся позаду автомобілем марки Renault від чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху. 24 квітня 2014 р. до ПАТ СК «УСГ» звернувся [PERSON], який на законних підставах керував автомобілем Renault на момент ДТП із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.11-14). 24 квітня 2014 р. представником ПАТ СК «УСГ» було складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу (а.с.24, 25). 28 квітня 2014 р. ТОВ «Автогранд Миколаїв» виставило рахунок №11604 на проведення ремонтних робіт стосовно автомобілю Renault Fluence, реєстраційний номер [NUMBER] на суму 23163,29 грн. (ПДВ 3360,55 грн) (а.с.26, 27). Відповідно до письмових пояснень позивача за умовами п. 12 договору КАСКО (добровільного страхування наземних транспортних засобів) страхове відшкодування дорівнює сумі відновлювального ремонту (за калькуляцією СТО) в сумі із додатковими витратами страховика і за вирахуванням франшизи, суми відшкодованих збитків винною стороною, суми всіх несплачених премій до договору. Згідно розрахунку ПАТ СК «УСГ» від 14 травня 2014 р. враховано повна оплата страхової премії, нульовий знос автотранспортного засобу, франшиза 0,30% і розрахована сума страхового відшкодування в розмірі 17174,44 грн., яка була затверджена страховим актом від 14 травня 2014 р. до виплати шляхом перерахування її ТОВ «Автогранд Миколаїв» за рахунком №11604 від 28 квітня 2014 р. Страхове відшкодування було сплачено 19 травня 2014 р. (а.с.28-30). Кредитна заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Креді [PERSON]» на день ДТП була погашена (а.с.31). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день скоєння ДТП застрахована не була (а.с. 63). Добровільно він збитків страховій компанії, власнику автомобілю Renault він не сплачував. Відповідно до норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала. Підсумовуючи викладене, можна зробити наступні висновки: 1. Страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. 2. У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача. Перехід права вимоги за наведеними норми права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: 1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим. 2. Регрес має місце після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 Господарське 3-303гс15 Зважуючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора, а не регресу до відповідача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. № 142/5/2092 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідач не довів належними та допустимими доказами невідповідність реальних збитків нарахованій страховій виплати через завищення останньої, оскільки виплата обґрунтована належними доказами - оглядом представника страховика пошкодження застрахованого автомобілю, вартістю відновлювального ремонту яка була визначена рахунком від СТО. Покази свідка - знайомої відповідача [PERSON] яка визначила збитки в 1500 грн. суд відхиляє, оскільки покази свідка не є належним засобом доказування вартості збитків. Клопотання на пропозицію суду про проведення товарознавчої експертизи позивач на заявив. Пояснення відповідача, що фактично у застрахованого автомобілю було лише пошкодження лакофарбового покриття на передньому бампері спростовуються фотознімками огляду застрахованого автомобілю представником страхового компанії, дефектною відомістю від 14 травня 2014 р., фотознімками зробленими при оформленні ДТП в адміністративній справі відносно [PERSON] №3/489/860/14 , поясненнями третьої особи [PERSON], який підтвердив, що зіткнення прийшлося на передній бампер та номерний знак застрахованого автомобілю, внаслідок чого також виламана права передня протитуманна фара, але основні пошкодження мали місце в моторному відсіку, оскільки кронштейн кріплення звукового сигналу від удару пробив радіатор системи клімат контролю і зламав декоративну решітку бамперу. Ці пошкодження мали прихований характер. Тому позов слід задовольнити повністю. Згідно ст.. 88 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved