Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

У березні 2021 року адвокат Харченко О.М., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до Військово-цивільної адміністрації м. Щастя Щастинського району Луганської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,0836 га, яка розташована на території Трьохізбенської сільської ради, кадастровий номер: 4424584400:11:004:0361, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7205 га, яка розташована на території Трьохізбенської сільської ради, кадастровий номер не визначався та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,6003 га, яка розташована на території Трьохізбенської сільської ради, кадастровий номер: 4424584400:11:004:0382. Позивач вказав, що дані земельні ділянки належали померлому [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту серії І-ЛГ № 092355, виданого Трьохізбенською сільською радою та Державного акту серії ЛГ № 021169, виданого Слов`яносербською райдержадміністрацією 04 травня 2007 року, оригінали яких не зберіглись. За життя [PERSON] склав заповіт на ім`я доньки - [PERSON] , згідно якого останній заповідав земельні ділянки площею 1,7205 га та 0,0836 га. Земельна ділянка площею 2,6003 га заповітом не охоплена. Зазначав, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею та у встановлений законом строк прийняла спадщину. Проте на її звернення до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні документи, які підтверджували би право власності померлого [PERSON] на зазначені земельні ділянки. Таким чином, представник позивача просив визнати за [PERSON] , як єдиною спадкоємицею, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,0836 га, яка розташована на території Трьохізбенської сільської ради, кадастровий номер: 4424584400:11:004:0361 та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7205 га, яка розташована на території Трьохізбенської сільської ради у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,6003 га, яка розташована на території Трьохізбенської сільської ради, кадастровий номер: 4424584400:11:004:0382 у порядку спадкування після смерті [PERSON] за законом. Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Головне управління Держгеокадастру у Луганській області. Головне управління Держгеокадастру у Луганській області надало письмові пояснення, з яких вбачається, що згідно відомостей Державного реєстру земель [PERSON] були видані Державні акти на право власності на земельну ділянку: № [NUMBER] , площею 0,0836 га, угіддя-багаторічні насадження, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серія ЛГ № 021169, кадастровий номер ділянки : 4424584400:116004:0361; № [NUMBER] , площею 2,6003 га , угіддя, рілля, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серія І-ЛГ № 092335, кадастровий номер ділянки : 4424584400611:004:0382 та № [NUMBER] , площею 1,7205 га, угіддя пасовища, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серія І-ЛГ № 092355, кадастровий номер земельної ділянки не визначався. Позивач в судове засідання не з`явилась, вважається у встановленому законом порядку повідомленою про дату, час і місце розгляду справи відповідно до ч. 5.ст. 130 ЦПК України. Представник Щастинської міської військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника адміністрації. Головне управління Держгеокадастру у Луганській області повідомлено у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Представник позивача у судовому засідання позов підтримав, просив його задовольнити, пояснив суду, що оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що за життя належали [PERSON] були втрачені, залишились лише їх копії. Після його смерті єдиною спадкоємицею є донька [PERSON] , якій нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому єдиним способом для захисту спадкових прав позивачки є рішення суду про визнання права власності на вказані земельні ділянки у порядку спадкування за законом і за заповітом. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та копію спадкової справи, суд встановив наступне. [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 вересня 1963 року Трьохізбенською сільською радою Лисичанського району Луганської області та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16 лютого 1985 року, виданого Трьохізбенською радою Слов`яносербського району Ворошиловградської області. Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 22 грудня 1999 року Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON] з 22 грудня 1999 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у с. Трьохізбенка, Новоайдарського району Луганської області помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 жовтня 2017 року Райгородською сільською радою Новоайдарського району Луганської області. З копії заповіту, зареєстрованого у реєстрі № 142 та посвідченого секретарем Трьохізбенської сільської ради Слов`яносербського району Луганської області 16 жовтня 2013 року встановлено, що [PERSON] заповів [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,0836 га, яка розташована на території Трьохізбенської сільської ради та яка належала останньому на підставі Державного акту на права приватної власності на земельну ділянку серії ЛГ № 021169, виданого Слов`яносербською райдержадміністрацією 04 травня 2007 року та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,3208 га, розташовану на території Трьохізбенської сільської ради, що належала йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛГ № 092355, виданого Трьохізбенською сільською радою 21 лютого 2001 року. Згідно копії державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛГ № 092355, виданого Трьохізбенською сільською радою 21 лютого 2001 року вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 4,3208 га, яка розташована на території Трьохізбенської сільської ради, цільове призначення- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З цього державного акту також встановлено, що всього передано 4, 3208 га земель, з яких 2,6003 га -рілля, 1,7205 га -кормові угіддя. З копії державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЛГ № 021169, виданого Слов`яносербською райдержадміністрацією 04 травня 2007 року вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження голови Слов`яносербської райдержадміністрації від 27 жовтня 2006 року № 390 передано у власність земельну ділянку площею 0,0836 га, яка розташована на території Трьохізбенської сільської ради Слов`яносерсбського району Луганської області. З витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на земельну ділянку площею 0,0836 га нормативна грошова оцінка становить 2145,62 грн. Відповідно до копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 4424584400:11:004:0382, площею 2,6003 га, що розташована на території Трьохізбенської сільської ради, пай № [NUMBER] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі державного акту від 21 лютого 2001 серії І-ЛГ 062355. Згідно копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку видно, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,0836 га, кадастровий номер: 4424584400:11:004:0361, що розташована на території Слов`яносербського району, Трьохізбенська сільська рада, належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акта від 04 травня 2007 серії ЛГ № 021169. З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 265/02-31 від 17 листопада 2020 року року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом на спадкове майно після смерті померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Згідно копії листа Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за вих. № 29-12-0.2-8910/2-20 від 08 грудня 2020 року встановлено, що [PERSON] були видані Державні акти на право власності на земельну ділянку: № [NUMBER] , площею 0,0836 га, угіддя-багаторічні насадження, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серія ЛГ № 021169, кадастровий номер ділянки : 4424584400:116004:0361; № [NUMBER] , площею 2,6003 га, угіддя, рілля, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серія І-ЛГ № 062335, кадастровий номер ділянки : 4424584400611:004:0382 та № [NUMBER] , площею 1,7205 га, угіддя пасовища, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серія І-ЛГ № 062355, кадастровий номер земельної ділянки не визначався. З копії спадкової справи, а саме з заяви [PERSON] від 22 лютого 2018 року вбачається, що вона звернулась до нотаріуса з метою прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Так, з поданої заяви встановлено, що позивач звернувся у встановлений законом шестимісячний строк, що відповідає вимогам ст. 1270 ЦК України, тобто прийняв спадщину. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . З копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) встановлено, що наявний зареєстрований заповіт № 55172452 від [PERSON] , [INFO] , який є чинним. З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що приватним нотаріусом Доброскоковою А.М. зареєстровано спадкову справу № 62050527 22 лютого 2018 року після смерті [PERSON] . Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1статті 4 ЦПК України, частиною 1статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.2 ст. 1236 ЦК України). Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язані звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.1,5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, обставинами, які підлягають встановленню та доказуванню у даній справі, є встановлення кола спадкоємців і прийняття спадщини спадкоємцями, наявність підстав для переходу права власності в порядку спадкування. Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] у відповідності до 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , і згідно до вимог ст. 1269ЦК України прийняла спадщину, оскільки, 22 лютого 2018 року звернулась до нотаріуса з відповідною заявою. Згідно копії спадкової справи інших спадкоємців не встановлено. Ці обставини сторонами не оскаржені та підтверджуються матеріалами справи. Таким чином, судом під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] , яка є рідною донькою [PERSON] , прийняла спадщину після смерті свого батька у встановлений законом строк, до спадкової маси належить дві земельні ділянки, що охоплені заповітом [PERSON] , вказаний заповіт є чинним згідно інформації зі спадкової справи, земельна ділянка, що не охоплена заповітом, повинна спадкуватись відповідно до ст. 1245 ЦК України спадкоємцями за законом на загальних підставах. Згідно копії спадкової справи єдиною спадкоємицею за законом є позивач, оскільки інші спадкоємці не встановлені нотаріусом, дані обставини не заперечувались сторонами. Матеріалами справи підтверджено, що дійсно усі три земельні ділянки належали за життя [PERSON] відповідно до копій державних актів про право власності на них, проте позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналів державних актів про право власності спадкодавя на зазначені земельні ділянки, а тому суд доходить до висновку, що у даному випадку наявні підстави для переходу права власності в порядку спадкування на спадкове майно та набуття позивачкою права власності в порядку спадкування за законом і за заповітом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved