Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, а саме, на земельну ділянку, площею 2,53 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН №011856, виданого 22.03.2002 року на підставі розпорядження голови Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області від 11.03.2002 року №68, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №714. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала в позовній заяві, що [INFO] померла [PERSON], яка проживала в [ADDRESS]. За свого життя 17 лютого 2003 року вона склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Дубовомахаринецької сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №55, згідно із яким усе її майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, вона заповіла їй (позивачу). Вона (позивач) прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання відповідної заяви до Козятинської державної нотаріальної контори. До складу спадкової маси входить земельна ділянка, площею 2,53 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Дубовомахаринецької сільської ради, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН №011856, виданого 22.03.2002 року на підставі розпорядження голови Козятинської районної державної адміністрації від 11.03.2002 року №68. Проте, її право власності на вищезазначене спадкове майно оспорює та не визнає [PERSON], яка є дочкою племінниці [PERSON] і доглядала її до смерті, про що свідчить та обставина, що вона ([PERSON]) забрала оригінал згаданого державного акту і не віддає його їй (позивачеві). При цьому на її (позивача) прохання надати їй оригінал державного акту для оформлення своїх спадкових прав остання повідомила її (позивача), що саме вона доглядала перед смертю [PERSON], а тому лише вона має право на спадкове майно, незалежно від змісту складеного померлою заповіту. З метою отримання дублікату державного акту вона (позивач) в січні 2014 року звернулась із письмовою заявою до управління Держземагентства у Козятинському районі Вінницької області. У відповіді від 16.01.2014 року №143 начальник управління Держземагентства у Козятинському районі Вінницької області повідомила її (позивача), що з 01.01.2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку та їх дублікати не видаються. В лютому 2014 року вона (позивач) звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Державний нотаріус Т.В.Сизонюк надала їй роз'яснення від 04.02.2014 року №158/01-16, в якому повідомила, що згідно із п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 року №295/5, для оформлення спадщини на земельну ділянку спадкоємець повинен пред'явити, зокрема, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я спадкодавця. Оскільки такий державний акт у неї (позивача) відсутній, то державний нотаріус порекомендував їй звернутися до суду щодо вирішення питання про оформлення спадщини. За таких обставин вона змушена звернутись із цим позовом до суду. При цьому, позивач посилається на положення ст.ст.16, 392 ЦК України. Відповідач [PERSON] звернулась в суд із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить заповіт померлої [PERSON], складений на ім'я [PERSON] від 17 лютого 2003 року, посвідчений секретарем Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №55, визнати нікчемним. В обґрунтування цих вимог [PERSON] в позовній заяві зазначила наступне. [INFO] в с.Сокілець Козятинського району Вінницької області померла [PERSON], яку вона ([PERSON]) доглядала з 05 березня 2005 року до її смерті за місцем свого проживання. Померла [PERSON] була дружиною її ([PERSON]) дядька - [PERSON], після смерті якого вона ([PERSON]) за його заповітом успадкувала 1/2 частину їхнього майна. 30.01.2001 року [PERSON] склала заповіт на її ([PERSON]) ім'я, посвідчений секретарем Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №13. До дня смерті померла [PERSON] запевняла її ([PERSON]), що вона ([PERSON]) є єдиною спадкоємицею за заповітом, а інших заповітів вона не складала. Після смерті [PERSON] вона ([PERSON]) у встановленому законом порядку у 2008 році прийняла спадщину за заповітом, шляхом подання відповідної письмової заяви до Козятинської державної нотаріальної контори. Проте, нещодавно їй ([PERSON]) стало відомо, що крім неї, як спадкоємця за заповітом, спадкоємцем за заповітом виявилась інша особа - [PERSON], на ім'я якої нібито теж було складено заповіт від 17.02.2003 року, зареєстрований в реєстрі за №55, і який теж посвідчений секретарем Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області [PERSON]. Проте, із змісту заповіту, складеного померлою [PERSON] на ім'я [PERSON] від 17.02.2003 року, не вбачається, що попередній заповіт, складений померлою [PERSON] на її (позивача) ім'я від 30.01.2001 року, змінюється чи скасовується. Крім того, отримавши первісний позов, вона ([PERSON]) вимушена була порівняти підписи померлої [PERSON] у договорі оренди земельної частки (паю) від 11.05.2000 року та у заповіті від 30.01.2001 року, складеному на ім'я [PERSON] від 17.02.2003 року. В результаті вона (позивач за зустрічним позовом) прийшла до висновку, що підписи на вищевказаних заповітах візуально різні. При цьому позивач за зустрічним позовом посилається на положення ст.ст. 3, 15, 88, 118-120, 137 ЦПК України та ст.ст. 3, 15, 16, 1257 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвокат [PERSON] первісний позов підтримав та підтвердив обставини, що вказані в позовній заяві. Зустрічний позов [PERSON] не визнав і пояснив, що цей позов не ґрунтується на положеннях закону і є недоведеним. Відповідач за первісним позовом, вона ж позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов [PERSON] не визнала. Підтримала свій зустрічний позов та підтвердила обставини, що вказані в зустрічній позовній заяві. При цьому, пояснила, що секретар Дубовомахаринецької сільської ради [PERSON] сказала їй про існування заповіту на користь [PERSON] приблизно п'ять років тому. На той час вона ( [PERSON]) змирилась із існуванням цього нового заповіту. При цьому, вказала, що оригінал державного акту на право власності на землю, виданий на ім'я померлої [PERSON], знаходиться у неї. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - [PERSON] просить задовольнити зустрічний позов [PERSON], а у задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити. При цьому вказав, що складений померлою [PERSON] 17.02.2003 року заповіт на користь [PERSON] є нікчемним з огляду на те, що у ньому не зазначено про зміну або скасування попереднього заповіту, складеного померлою [PERSON] 30.01.2001 року на ім'я [PERSON]. При цьому, Дубовомахаринецькою сільською радою не було надано заяви [PERSON] про зміну або скасування попереднього заповіту. Крім того, позивач за первісним позовом та її представник не надали суду доказів, що цей заповіт був зареєстрований в книзі реєстрації вчинення нотаріальних дій Дубовомахаринецької сільської ради за 2003 рік та в спадковому реєстрі. В свою чергу алфавітна книга обліку заповітів Дубовомахаринецької сільської ради за 2003 рік на його думку була заповнена нещодавно, а не у 2003 році, про що свідчить та обставина, що записи у ній були зроблені одним і тим же чорнилом, а зошит, який був використаний для її ведення, у 2003 році не друкувався. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2001 - 2003 року вона працювала на посаді секретаря Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області. В 2001 році вона посвідчила заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], а в 2003 році вона посвідчила заповіт [PERSON] на користь [PERSON]. [PERSON] підписувала заповіт на користь [PERSON] в її (свідка) присутності, при цьому [PERSON] присутньою не була. Вона (свідок) повідомляла [PERSON] про існування заповіту на користь [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що померла [PERSON] жила у [PERSON] протягом трьох останніх років перед смертю в с. Сокілець, Козятинського району Вінницької області. [PERSON] в цей час її доглядала, вона ж ([PERSON]) її і хоронила. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали аналогічні пояснення. З матеріалів справи судом встановлено наступне. 30.01.2001 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Дубовомахаринецької сільської ради [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №13. яким заповіла належне їй право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСТП «Дружба», розміром 2,54 га в умовних кадастрових гектарах, без виділення їй цієї частки в натурі (на місцевості), на користь [PERSON]. (а.с.79) 22.03.2002 року на підставі розпорядження голови Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області від 11.03.2002 року №68 на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на землю серії ІІ-ВН №011856, згідно із яким [PERSON] набула право власності на .земельну ділянку, площею 2,53 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Дубовомахаринецької сільської ради. (а.с.8) 17.02.2003 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Дубовомахаринецької сільської ради [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №55, відповідно до якого [PERSON] заповіла усе її майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, на користь [PERSON]. Вказаний заповіт було зареєстровано в алфавітній книзі обліку заповітів Дубовомахаринецької сільської ради за 2003 рік. (а.с.80-83) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого [INFO] виконкомом Дубовомахаринецької сільської ради (а.с.39) 15.07.2008 року [PERSON] подала до Козятинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.38) 29.04.2010 року [PERSON] на підставі рішення Козятинського міськрайоннного суду від 16.04.2010 року подала до Козятинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.40, 41) 16.01.2014 року начальник управління Держземагентства у Козятинському районі Вінницької області листом №143 повідомила [PERSON], що з 01.01.2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку та їх дублікати не видаються. (а.с.9) 04.02.2014 року державний нотаріус надала [PERSON] роз'яснення №158/01-16, в якому повідомила останню про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із відсутністю у неї правовстановлюючого документа на земельну ділянку, виданого на ім'я померлої [PERSON] (а.с.10) Заслухавши пояснення відповідача за первісним позовом, представників сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов необхідно задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Задовольняючи первісний позов, суд виходить із того, що нині чинний ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року. Згідно із п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, спадщиною є сукупність прав та обов'язків спадкодавця, що належали йому на час смерті і не припинилися внаслідок смерті. При цьому заповіт є одностороннім правочином фізичної особи, посвідчення якого відбувається у конкретно визначений час і повинно бути приведене у відповідність до вимог законодавства, що діє на час такого посвідчення. Оскільки обидва заповіти були складені [PERSON] і посвідчені секретарем Дубовомахаринецької сільської ради до 01.01.2004 року, то їх складання і посвідчення регулювались положеннями ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.544 ЦК УРСР 1963 року заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. З огляду на зміст досліджених судом заповітів, заповіт, складений [PERSON] 17.02.2003 року на користь [PERSON], повністю скасував складений нею ж раніше заповіт на користь [PERSON] За таких обставин [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] Згідно із п.4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 року №295/5, для оформлення спадщини на земельну ділянку спадкоємець повинен пред'явити, зокрема, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я спадкодавця. Позивач за первісним позовом [PERSON] не може оформити своїх спадкових прав на земельну ділянку в порядку, встановленому законом, у зв'язку з відсутністю у неї оригіналу державного акта, виданого на ім'я померлої [PERSON], так як цей правовстановлюючий документ на даний час знаходиться у володінні відповідача за первісним позовом [PERSON] Остання підтвердила цю обставину в судовому засіданні. Разом із тим, позивач за первісним позовом [PERSON] не може отримати дублікату цього державного акта, оскільки з 01.01.2013 року такі дублікати не видаються. Крім того, відповідач за первісним позовом [PERSON] оспорює та не визнає право [PERSON] на спадкове майно, про що свідчить пред'явлення нею зустрічного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В силу ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із системного аналізу зазначених положень чинного законодавства вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо він не може його оформити у встановленому законом порядку, та якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. А тому, право позивача за первісним позовом [PERSON] підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачем) права власності на спадкове майно. Щодо зустрічного позову, то суд бере до уваги, що ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час складання оспорюваного заповіту, не містив поняття нікчемного заповіту. А тому пред'явлена позивачем за зустрічним позовом [PERSON] позовна вимога про визнання нікчемним складеного [PERSON] 17.02.2003 року заповіту не відповідає характеру спірних правовідносин та положенням діючого на той час цивільного законодавства. Згідно із ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст.11 ЦПК України, суд не може вийти за межі позовних вимог та оцінювати наведені в позові фактичні обставини, як підставу для захисту інтересів позивача в інший спосіб, аніж той, що обраний позивачем. Суд вважає безпідставним посилання позивача за зустрічним позовом на ту обставину, що зі змісту заповіту, складеного померлою [PERSON] на користь [PERSON] від 17.02.2003 року, не вбачається, що попередній заповіт, складений померлою [PERSON] на її ([PERSON]) користь від 30.01.2001 року, змінюється чи скасовується. Не заслуговують на увагу також доводи її представника щодо ненадання виконкомом Дубовомахаринецької сільської ради заяви [PERSON] про зміну чи скасування попереднього заповіту, складеного на користь [PERSON], як підстави для визнання спірного заповіту нікчемним. Так, відповідно до ст.544 ЦК УРСР 1963 року заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву нотаріусу, завідувачу державним нотаріальним архівом, а в населених пунктах, де немає нотаріусів,- посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії. Таким чином, при складанні наступного заповіту, який змінював або скасовував попередній заповіт, заповідач не повинен був зазначати в новому заповіті про зміну чи скасування попереднього заповіту чи подавати до виконкому сільської ради додатково заяву про зміну чи скасування попереднього заповіту. Така заява подавалась заповідачем лише в разі зміни чи скасування заповіту без складання ним нового заповіту. Крім того, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, позивачем за зустрічним позовом і її представником не було надано суду будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірний заповіт від 17.02.2003 року не був підписаний [PERSON], про що стверджувалось в зустрічній позовній заяві. Згідно із ст.ст.3, 4, 11, 31 ЦПК України суд розглядає справу в межах підстав позову. До того ж, [PERSON] звернулась в суд з позовом за захистом неіснуючого у неї права. Так, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проте, ніяких порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача за зустрічним позовом немає, оскільки, навіть за відсутності заповіту померлої [PERSON] на ім'я [PERSON], позивач за зустрічним позовом [PERSON] ніяким чином не змогла б успадкувати спадкову земельну ділянку, оскільки [PERSON] 30 січня 2001 року заповідала [PERSON] право на земельну частку (пай) в колективній власності на землю, а ще за життя спадкодавця, а саме, 22.03.2002 року, на ім'я спадкодавця був виданий державний акт на право власності на землю. З видачею особі державного акта на право власності на землю припиняється право на земельну частку (пай) в колективній власності на землю Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) в колективній власності на землю не може входити до складу спадщини. З огляду на викладене у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: approved