Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який у подальшому було доповнено, до [PERSON], Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету сільської ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на спадкове майно та відшкодування вартості огорожі, воріт та хвіртки. Зазначала, що з 2002 року вона зареєстрована та проживала по теперішній час до конфлікту із відповідачкою в с.Хряцька по вул.Шевченка, 721 Герцаївського району. Вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ.«А» 1970 рік побудови, сараїв літ.«Б», «В», «Д», літньої кухні літ.«Г», убиральні літ.«Е», воріт, огорожі та хвіртки. Головою вказаного господарства та головою сімї був [PERSON] Вказане домоволодіння побудоване ним та його дружиною [PERSON] в шлюбі. 01.06.2001 року [PERSON] склав заповіт і заповів їй все належне майно. 10.11.2003 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частку домоволодіння по вул.Шевченка, 721 в с.Хряцька. Спадщину після його смерті прийняли вона та його дружина [PERSON] Після смерті [PERSON] вона за власний рахунок встановила у вказаному домоволодінні огорожу, ворота та хвіртку вартість яких становить 31\~534 грн. Внаслідок конфлікту з відповідачкою, позивачка дізналася, що остання оформила все домоволодіння на себе, на підставі рішення виконкому. Позивачка зазначала, що відповідачка [PERSON] має право на обовязкову частку в спадщині після свого чоловіка, а саме 2/3 із ? частини її чоловіка, від всього домоволодіння 3/6 частки її власна частка в майні та 2/6 частки обовязкова частка в спадковому майні, а на 1/6 частку у вказаному домоволодінні має право вона як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] Крім того, вважає, що [PERSON] повинна відшкодувати їй вартість 5/6 частки огорожі, воріт та хвіртки, що дорівнює 26\~278 грн. Просила визнати недійсним рішення №63 від 18.08.2005 року виконавчого комітету Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області в частині оформлення права власності на будинковолодіння №271 по вул.Т.Шевченка в с.Хряцька Герцаївського району на 1/6 частку, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02.09.2005 року видане Хряцьківською сільською радою Герцаївського району на домоволодіння по вул.Т.Шевченка, 271 в с.Хряцька Герцаївського району в частині 1/6 частки від домоволодіння, визнати за нею право власності на 1/6 частку спірного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 10.11.2003 року, а також стягнути з [PERSON] на її користь вартість 5/6 частки огорожі, воріт, хвіртки в спірному домоволодінні в сумі 26\~278 грн. в якості компенсації. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], посилаючись на обставин, викладені в позовній заяві, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області [PERSON] позов не визнав і пояснив, що позивачка з 2005 року знала про те, що право власності на житловий будинок оформлено на [PERSON], так як вона особисто займалася оформленням цієї нерухомості за відповідачкою. Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог про скасування рішення виконкому та свідоцтва про право власності на нерухоме майно за відповідачкою [PERSON] за пропуском строку позовній давності. Представник відповідачки [PERSON] позов не визнав. Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог про скасування рішення виконкому та свідоцтва про право власності за відповідачкою [PERSON] за пропуском строку позовній давності, в решті позовних вимог відмовити за безпідставністю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він жив по-сусідству із [PERSON] Позивачка [PERSON] жила в сімї [PERSON] з 2001 року і до недавнього часу. Усі ці роки вона здійснювала догляд за хворою дружиною [PERSON] відповідачкою у справі [PERSON] Зазначив також, що [PERSON] говорив йому, що [PERSON] споруджує йому паркан. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивачка у справі є його дружиною. Зі слів дружини йому відомо, що хвіртку, ворота та огорожу в спірному домоволодінні було зведено за її кошти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він займався спорудженням огорожі в господарстві [PERSON] і ці роботи йому оплатив особисто [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивачки, представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул.Т.Шевченка, 271 в с.Хряцька Герцаївського району розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських споруд. Згідно даних погосподарської книги Хряцької сільської ради Герцаївського району, житловий будинок з господарськими спорудами який розташований по вул.Т.Шевченка, 271 в с.Хряцька Герцаївського району зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1970 року. На той час [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON], а тому виходячи із принципу рівності часток у майні їх частки у спірному житловому будинку складали по ?. Це визнається сторонами, і тому такі обставини відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Встановлено, що 10.11.2003 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, в т.ч. і на ? частину його житлового будинку з господарськими спорудами. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Виходячи з того, що спадкодавець [PERSON] помер в 2003 році, до даних цивільних відносин слід застосовувати правила ЦК УРСР (від 1963 року). Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце коли і поскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Згідно ст.535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця, а також непрацездатні дружина, батьки і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше 2/3 частки, яка б належала кожному з них при спадкоємстві за законом (обовязкова частка). За життя 01.06.2001 року [PERSON] розпорядився своїм майном, заповівши його позивачці у справі [PERSON] (на той час Крецу) Л.П. Встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли: позивачка [PERSON], як спадкоємиця за заповітом, та його дружина [PERSON] (відповідачка у справі), як спадкоємець, що має право на обовязкову частку у спадщині після смерті спадкодавця-чоловіка. Ці обставини також визнаються сторонами у справі, а тому відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Отже, частка відповідачки [PERSON] складається з 2/3 із ? частини спірного нерухомого майна на яке відкрилася спадщина по смерті її чоловіка [PERSON] та з ? частки цього майна як частка в спільному майні подружжя, таким чином загальна частка [PERSON] становить 5/6 від всього домоволодіння, а на 1/6 частку у вказаному домоволодінні має право позивачка як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] (що відповідає 1/3 від спадкового майна). У справі також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області від 18.08.2005 року №63 «Про оформлення права власності на житловий будинок» вирішено оформити право приватної власності на спірний житловий будинок за відповідачкою [PERSON] На підставі вказаного рішення 02.09.2005 року відповідачці [PERSON] видано свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно. Вказаним рішенням та видачею свідоцтва про право власності на спірний будинок вцілому на імя [PERSON] порушуються права позивачки [PERSON], яка як спадкоємець за заповітом має право на отримання спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], якому на праві власності належала ? частка у спірному будинковолодінні, зокрема, право на отримання у спадок 1/3 із цієї частини нерухомого майна (або ж 1/6 від всього будинковолодіння). Представниками відповідачів заявлено про сплив позовної давності та застосування наслідків такого спливу до вимог про скасування рішення виконкому та свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Суд вважає, що початок перебігу строку позовної давності у даному спорі починається моментом коли позивачці стало відомо про рішення виконавчого комітету Хряцьківської сільської ради Герцаївського району від 18.08.2005 року №63 «Про оформлення права власності на житловий будинок за гр.[PERSON]І.». Оскільки саме даним рішенням та моментом винесення свідоцтва про право власності на нерухоме майно було порушено право власності позивачки на спірне будинковолодіння. Про вказані документи позивачці стало відомо у 2005 році (дані обставини встановлені в ході судового розгляду справи: в судових засіданнях 29.10.2015 року та 10.11.2015 року [PERSON] вказала, що особисто отримувала свідоцтво про право власності від 02.09.2005 року на імя [PERSON] в Герцаївській філії ЧКОБТІ). Пунктом 4 ч.1 ст.268 ЦК України (в ред. чинній на момент прийняття спірного рішення) передбачено, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Відповідно до п.3 ст.5 прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України, щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року №4176-VІ, який вступив в законну силу 15.01.2012 року та яким виключено п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право особи. Отже, трирічний строк для звернення до суду обчислюється з 15.01.2012 року по 15.01.2015 року. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачка звернулася до суду із заявою про визнання пропущеного нею строку позовної давності з поважних причин. Як вбачається із доданих до заяви копій документів, позивачка в період часу визначений для звернення до суду із відповідним позовом (15.01.2012р.15.01.2015р.) народила доньку, дитина народилася із вродженою вадою серця, потребувала постійного нагляду та лікування, в 2014 році дитина перенесла оперативне лікування в національному інституті серцево-судинної хірургії ім.М.М.Амосова. Із врахуванням наведеного, суд вважає, що позивачкою було пропущено строк звернення з позовом до суду із поважної причини, якою є тяжка тривала хвороба її малолітньої дитини. Тому порушене право позивачки підлягає захисту. Як уже зазначалось судом, рішенням виконавчого комітету та видачею свідоцтва про право власності на спірний будинок вцілому на імя [PERSON] порушуються права позивачки [PERSON], як спадкоємиці за заповітом після смерті [PERSON], якому на праві власності належала 1/2 частка у спірному будинковолодінні, на отримання у спадок 1/3 із цієї частини нерухомого майна (1/6 від всього будинковолодіння). Як наслідок таке рішення має бути визнане незаконним і скасованим в частині оформлення такого права на 1/6 частину (частка позивачки) житлового будинку. Оскільки свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно від 02.09.2005 року на імя [PERSON] видане на підставі оспореного рішення, то таке підлягає визнанню недійсним у відповідній частині. Водночас за наявності не скасованого рішення виконавчого комітету та свідоцтва про право власності на цю іншу 1/6 частку та з огляду на те, що на час пред'явлення позову право [PERSON], оспорювалося відповідачкою [PERSON] позивачка позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити право на спадщину у повному обсязі. Тому позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частку спірного домоволодіння в порядку спадкування підлягають задоволенню. Що ж стосується вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] вартості 5/6 частки огорожі, воріт, хвіртки в спірному домоволодінні в сумі 26\~278 грн. в якості компенсації, то у їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Як вбачається з позовної заяви, позивачка як на підставу своїх вимог про стягнення вартості 5/6 частки огорожі, воріт, хвіртки в спірному домоволодінні в сумі 26\~278 грн. в якості компенсації, посилалася на те, що вона за власний рахунок встановила у вказаному домоволодінні ці огорожу, ворота та хвіртку. Разом з тим, позивачкою та її представником не доведено суду обставин спорудження хвіртки, воріт та огорожі коштом позивачки, тому такі вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відтак, позов слід задовольнити частково, скасувавши рішення виконавчого комітету сільської ради в частині оформлення права власності на 1/6 частину спірного житлового будинку, визнавши недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно в частині посвідчення права [PERSON] на 1/6 частку у цьому нерухомому майні та визнавши за [PERSON] право власності на 1/6 частку у спірному будинковолодінні в порядку спадкування і відмовивши у відшкодуванні вартості 5/6 частки огорожі, воріт, хвіртки. На підставі ст.ст.252-257, 261, 267, 268 ЦК України, ст.ст.524, 535, 549 ЦК УРСР, ст.22 КпШС України та

Outcome: partial