Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, позивачу [PERSON] [PERSON], та відповідачці [PERSON]. Частка позивача у праві власності на квартиру становить ? частини, частка [PERSON] ? . Вказана квартира у лютому 1996 року була приватизована [PERSON] та його покійним сином [PERSON] в рівних частках, а після його смерті (помер 25 липня 2011 року) частку сина успадкували його дружина [PERSON] та позивач. Таким чином ? частини квартири перебуває у власності позивача, а ? частина - у власності відповідачки, що посвідчується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.10.2011 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 27.01.2012 року державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори [PERSON], витягом про державну реєстрацію прав від 27.02.2012 року. У квартирі зареєстровані двоє осіб позивач [PERSON] та [PERSON] Відповідачка відмовляється у добровільному порядку визначити порядок користування квартирою, створює своїми діями перешкоди позивачу у здійсненні права власності щодо належної йому частки, він і змушений звернутися до суду за захистом свого права. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину №1- 161, від 27 січня 2012 року, виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори [PERSON], після смерті сина [PERSON], а також власником ? частини вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності від 01 лютого 1996 року (а.с.6 13, та 51 52). [PERSON] є власником ? частини спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-156 від 27 січня 2012 року, виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори [PERSON], після смерті її чоловіка [PERSON] Судом також зясовано, що позивач [PERSON] з 2012 року вимушено мешкає у свого сина [PERSON], оскільки є людиною похилого віку та потребує сторонньої допомоги. В ході розгляду справи встановлено, що між сторонами склався певний порядок користування спірною квартирою, а саме позивач [PERSON] користувався кімнатами 18,6 кв. м та 15,1 кв. м. які є суміжними та прохідними та в яких зберігається майно позивача, а відповідач - кімнатою 10,8 кв.м. Проте відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу у користуванні його власністю та змінила замни у вхідних дверях, у звязку з чим позивач змушений був звертатися до правоохоронних органів. Зазначене підтверджується заявою [PERSON], висновками про результати перевірок від 24 червня 2015 року та від 15 грудня 2015 року, актом депутата про обстеження житлово побутових умов від 07 грудня 2015 року. У ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. За змістом ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22 грудня 1995 року № 20 розяснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. За змістом положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З копій технічних паспортів від 09 грудня 2015 роту та від 14 грудня 2015 року, наданих сторонами, вбачається що спірна квартира має загальну площу 68,0 кв.м. та житлову яка за останньою технічною характеристикою визначена у 43,5 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат: площею 10,4 кв.м, 18,9 кв.м., 14,2 кв.м., та підсобних приміщень,: кухня 7,1 кв.м., коридор 7,1 кв.м., ванна кімната 1,9 кв.м., вбиральня 1,1 кв.м., балкон 2,8 кв.м., лоджієя 7,3 кв.м. (а.с. 14). Оцінивши досліджені у судовому засіданні всі докази в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що позивач [PERSON] є власником ? частин спірної квартири, а відповідач [PERSON] ? частини квартири, а також те, що сторони не є членами однієї сімї, мають різну стать, [PERSON] є людиною похилого віку, який потребує відокремленого помешкання, а також відносини, які склалися між сторонами, суд приходить до висновку про можливість встановлення порядку користування спірним жилим приміщенням між сторонами. При цьому суд вважає за можливе виділити [PERSON] у користування кімнати площею 18,9 кв.м., 14,2 кв.м., з огляду на те, що вони є прохіними та суміжними і виокремити з них окрему кімнату неможливо. Враховуючи, що, розмір ідеальних часто к сторін це ? до ? часток, а житлова площа квартири складає 43,5 кв. м., то розмір ? ідеальної частки складає 10,8 кв.м. [PERSON] можливо виділити у користування кімнату площею 10,4 кв.м. враховуючи те, що ця кімната є окремою і перевищення розміру ідеальної частки відповідача щодо розміру зазначеної кімнати є незначним та складає 0,4 кв.м. Всі інші приміщення залишити у спільному користування сторін. Крім того, у даному випадку має місце лише визначення порядку користування жилим приміщенням між сторонами, а не відалення в натурі часток сторін у їх майні, чи ж то позбавлення права власності на майно.

Outcome: approved