Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 жовтня 2008 року між ним та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, за умовами якого він передав у власність [PERSON] житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], а відповідач взяв на себе зобов'язання довічно повністю його утримувати, надаючи йому необхідне харчування, ліки, одяг, забезпечувати за ним належний догляд та надавати необхідну допомогу. Вартість матеріального забезпечення встановлена між ними в сумі 80 грн щомісячно. Проте відповідач не виконує передбачені договором обов'язки щодо його утримання, просить розірвати договір довічного утримання від 29 жовтня 2008 року, укладений між ним та [PERSON], повернути йому зазначений житловий будинок. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини справи і просить суд позов задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача на його користь. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся про час і місце судового засідання належним чином (а.с. 24). Вислухавши пояснення позивача, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. У набувача виникає обов'язок утримувати відчужувача взамін отриманого майна. Згідно із п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], ІДН: [NUMBER], на праві власності належав житловий будинок під літ. «А-1ж» з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,8 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м., до якого примикають надвірні будівлі: літня кухня під літ. «Б», сараї під літ. «Д», «б», погріб під літ. «В», гараж під літ. «Г», паркан під № 1, вартістю 71 024 гривні. 29 жовтня 2008 року між гр. [PERSON] і гр. [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений 29 жовтня 2008 року державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області Покровською І.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2-3117. Згідно умов вказаного договору [PERSON], як відчужувач, передає, а [PERSON], як набувач, отримує у власність житловий будинок під літ. «А-1ж» з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,8 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м., до якого примикають надвірні будівлі: літня кухня під літ. «Б», сараї під літ. «Д», «б», погріб під літ. «В», гараж під літ. «Г», паркан під № 1, вартістю 71 024 гривні. Згідно умов вказаного договору набувач [PERSON] зобов'язувався довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечувати його харчуванням, одягом, необхідною допомогою, доглядом та зберегти в його безкоштовному довічному користування одну жилу кімнату. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами в сумі 80 гривень, щомісячно. У разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за вказаним договором відчужувач має право вимагати розірвання договору. 30 жовтня 2008 року за [PERSON] зареєстровано право власності на спірний житловий будинок на підставі договору довічного утримання від 29 жовтня 2008 року. З листопада 2008 року [PERSON] належним чином не виконував зобов'язань за договором довічного утримання. (а.с. 6, 7, 8, 12-14, 15, 16-17) При цьому, суд бере до уваги той факт, що відповідач [PERSON] не заперечував факт невиконання ним зобов'язань за договором довічного утримання з листопада 2008 року по час ухвалення рішення і дійшов висновку, що згідно із ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Ухвалюючи рішення про розірвання укладеного сторонами договору довічного утримання, суд виходить із встановленого факту невиконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за цим договором, що тягне розірвання договору та повернення майна, переданого за ним. Згідно ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем документально підтвердженні судові витрати, стягуються з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 710 грн 24 коп (а.с. 2).

Outcome: approved