Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що восени 1980 року він придбав у [PERSON] гараж, який розташований біля Будинку Культури м. Курахове. Договір купівлі-продажу письмово не укладався. Коли пізніше він мав намір офіційно оформити договір купівлі-продажу, то довідався, що [PERSON] помер. Ніяких рідних у нього не залишилось. Він звернувся до Курахівської міської ради з проханням узаконити його гараж, але йому було відмовлено у звязку з відсутністю будь-яких документів, які б підтверджували видачу письмового дозволу на будівництво гаражу. Вважаючи, що він добросовісно придбав і відкрито, безперервно користувався будівлею гаражу більше 30 років, здійснював ремонт (частковий ремонт покрівлі, заміна гаражних воріт), просив визнати за ним право власності на гараж А-1 загальною площею 18,7 кв.м, який знаходиться за адресою: пр. Запорізький 2 «п» міста [PERSON]»їнського району Донецької області за набувальною давністю. Рішенням Мар?їнського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено: визнано за [PERSON] право власності на гараж А-1 загальною площею 18,7 кв.м, який знаходиться за адресою: пр. Запорізький 2 «п» міста [PERSON] Мар?їнського району Донецької області за набувальною давністю. В апеляційній скарзі Курахівська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги Курахівська міська рада посилається на неповне зясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права; зокрема, апелянт посилається на те, що, враховуючи відсутність у позивача правових підстав на будівництво гаражу та користування земельною ділянкою, обєкт гараж є самочинним будівництвом, яким згідно частини 1 статті 376 ЦК України вважається будівництво нерухомого майна на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; апелянт посилається також на те, що, враховуючи відсутність належного оформлення права власності на гараж [PERSON], обєкт нерухомого майна не має власника, тому не може бути предметом набувальної давності; обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги порушенням норм процесуального права, апелянт посилається на те, що ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви не були направлені відповідачеві, у звязку з чим Курахівська міська рада була позбавлена можливості взяти участь у розгляді даної справи, яка безпосередньо стосується інтересів територіальної громади м. Курахове й результат розгляду якої порушив майнові права територіальної громади, а саме, право розпорядження та користування землею комунальної власності; інформація в описовій частині рішення про присутність представника Курахівської міської ради у судовому засіданні не відповідає дійсності. У судове засідання апеляційного суду сторони не зявились; про час і місце розгляду справи повідомлені повістками та телефонограмою на імя [PERSON] , яка зареєстровані у журналі телефонограм за № 5435 від 23 листопада 2017 року. Від Курахівської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Від [PERSON] надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги Курахівської міської ради і залишення Мар?їнського районного суду без змін. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що позивач добросовісно придбав і відкрито безперервно користується будівлею гаражу більше 30 років, проводив поточний ремонт; згідно технічного паспорту на будівлю гаражу він побудований у 1980 році, тому не підлягає введенню в експлуатацію відповідно до порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, виходячи з наступного. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те,що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що восени 1980 року придбав у [PERSON] гараж, який розташований біля Будинку Культури м. Курахове; при цьому письмово договір купівлі-продажу не укладався. З цього часу він відкрито і безперервно користується будівлею гаражу, проводить поточний ремонт. За таких обставин вважав, що має право набути право власності на гараж за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України. Відповідно до змісту положень ст. 344 ЦК набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. Разом з тим, як зазначено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК) (пункт 11). Як встановлено судом і підтверджено позивачем правовстановлюючі документи на гараж відсутні. Згідно довідки районного комунального підприємства «Мар»їнське бюро технічної інвентаризації», наданої позивачем до позовної заяви, зазначено, що по реєстраційним даним РКП «Мар»їнське БТІ» при технічній інвентаризації 29.04.2010 року в районі пр. Маяковського м. Курахове виявлений гараж; відомостей про реєстрацію права власності на гараж немає; дозвільні документи на будівництво гаражу і правовстановлюючі документи на нього не надані. Інвентаризаційна вартість гаражу А1 загальною площею 18,7 кв.м, в т.ч. основною площею 18,7 кв.м на 29.04.2010 року складає 6849 грн. Крім того, як розяснено у п. 10 зазначеної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на обєкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що забудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належного затвердження проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення [PERSON] або [PERSON] до Курахівської міської ради щодо надання права користування земельною ділянкою, на якій розташований гараж; відсутні будь-які рішення міської ради стосовно відведення ділянки для будівництва гаражу; відсутні також докази належного оформлення права власності на гараж [PERSON] Виходячи із встановлених обставин, а також із зазначених норм матеріального права, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на гараж за набувальною давністю. Посилання позивача і суду першої інстанції тільки на порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт не має правового значення без додержання зазначених норм матеріального права та розяснень, викладених у постанові Пленуму ВССУ. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed