Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15 жовтня 2004 року між ТОВ «Бурат-Агро» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,0477 га, кадастровий номер 5324255100:00:014:0035, строком на 10 років. Вказаний договір було зареєстровано у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК 07.12.2004 за №040456101899. Відповідно до додаткової угоди від 14.04.2012 строк користування вказаною земельною ділянкою було збільшено, пункт 8 договору викладено в новій редакції та сторонами договору було визначено, що строк користування земельною ділянкою становить 20 років. 01 липня 2016 року Договору оренди землі було викладено в новій редакції та пунктом 8 договору було встановлено, що цей договір укладено до 31 грудня 2024 року з переважним правом для позивача на поновлення цього договору на новий строк. Вказана додаткова угода була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.08.2016 державним реєстратором Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області Голуб М.С. В подальшому 01.10.2017 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду, якою договір оренди земельної ділянки було викладено в новій редакції та пунктом 8 договору було встановлено, що цей договір укладено до 31 грудня 2029 року з переважним правом для позивача на поновлення цього договору на новий строк. Позивач ТОВ «Бурат-Агро» безперервно користувався та користується цією земельною ділянкою, будь - яких інших додаткових угод між сторонами не укладалося. У вересні 2020 року позивач отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №224142443 від 16.09.2020 зі змісту якого позивачу стало відомо, що 10.08.2020 між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) строком на 1 рік щодо цієї ж земельної ділянки кадастровий номер 5324255100:00:014:0035. При цьому в інформаційній довідці № 224142443 від 16.09.2020 на відміну від інформаційної довідки №65301234 від 08.08.2016 строк договору оренди з позивачем вже визначено до 31 грудня 2019 року. Однак позивач зазначає, що жодних угод щодо зменшення строку дії договору між сторонами не укладалося. Посилаючись на вищевикладені обставини, положення Закону України «Про оренду землі», ЦК України, позивач просив визнати недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), серія та номер б/н, укладений 10.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , щодо земельної ділянки загальною площею 4,0500 га, кадастровий номер 5324255100:00:014:0035 та скасувати запис про проведену його державну реєстрацію. Провадження у справі відкрите ухвалою суду від 24 березня 2021 року, підготовче засідання було призначено на 29 квітня 2021 року, яке за клопотанням представника відповідачів було відкладено на 09 червня 2021 року. 30 квітня 2021 року до суду надійшли відзиви за підписом представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Павлюка І.О., в яких він зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] 10.08.2020 було укладено договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), серія та номер б/н. Його державна реєстрація здійснена 12.08.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області. В ході переговорів [PERSON] повідомила, що земельна ділянка раніше перебувала в оренді ТОВ «Бурат - Агро» однак чи закінчився строк дії відповідного договору вона не пам`ятає. Будь - які договори позивачем відповідачу не надавалися. Відповідач [PERSON] для того, щоб пересвідчитися у відсутності обтяжень земельної ділянки правами третіх осіб, отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої встановлено, що строк дії договору оренди землі між позивачем та відповідачем [PERSON] було встановлено до 31.12.2019. Звертав увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду зроблені у пункті 38 постанови від 23.10.2019 по справі №922/3537/17: «Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень». Крім цього вказав, що твердження позивача про фактичний обробіток землі є неправдивим, оскільки починаючи з укладення спірного договору земельна ділянка знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] . Щодо твердження позивача про подвійну реєстрацію зазначив, що це стосується випадків, коли береться/ реєструється оренда земельної ділянки, яка вже була зареєстрована до 2013 року. Однак в даному випадку, на момент державної реєстрації права спірного договору, право оренди позивача закінчено. У відзиві поданому представником відповідача [PERSON] також зазначено, що додаткову угоду від 01.10.2017 відповідачка не підписувала (а.с. а.с. 71-73, 81-82). Підготовче судове засідання було проведено 09 червня 2021 року, розгляд справи призначено на 09 серпня 2021 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Павлюк І.О. позо не визнав, посилався на викладені у відзивах на позови обставини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили (а.с.а.с. 99,100). Третя особа - державний реєстратор виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховод К.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 15 жовтня 2004 року між [PERSON] та ТОВ «Бурат-Агро», в особі генерального директора Бугрія В.Г., укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 4,05 га, яка розташована на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області (а.с.7-10). Відповідно до пункту 8 договору, договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Вказаний договір зареєстрований у Решетилівському відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.12.2004 за №040456101899 (а.с.10). При укладенні цього договору сторони погодили його умови, у тому числі щодо зміни умов договору і припинення його дії. Так, згідно із пунктом 37 дія договору припиняється: у разі закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність тощо. Відповідно до пункту 38 дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (п.39 договору). Відповідно до акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 01.10.2004, складеному між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ «Бурат - Агро» в особі директора Дяченко Г.М., межі земельної ділянки, яка є власністю орендодавця, з кадастровим номером 5324255100:00:014:0035, місце її розташування визначено Згідно з Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власником земельних ділянок (паїв)» та Технічною документацією по складанню державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв), згідно Розпорядження голови Решетилівської райдержадміністрації №206 від 15.04.2004 (а.с.11) Згідно Акту прийому - передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки від 15 жовтня 2004 року орендодавець в особі [PERSON] передає, а оредар ТОВ «Бурат -Агро» в особі директора [PERSON] приймає земельну ділянку площею ріллі 4,05 га, що розташована на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області (а.с.12) Додатковою угодою, укладеною 15.10.2012 року між ТОВ «Бурат-Агро» та [PERSON] , до договору оренди від 15.10.2004 року було внесено зміни, зокрема, збільшено термін дії даного договору на 20 років (а.с.18). Дані зміни зареєстровані на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21708340 від 29.05.2015, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 16) 01 липня 2016 року між ТОВ «Бурат-Агро» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору оренди від 15.10.2004 року, відповідно до якої пункт 8 договору оренди землі від 15 жовтня 2021 року викладено в наступній редакції: «Договір укладено до 31 грудня 2024 року. Після закінчення строку Договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк». Пунктом 3 додаткової угоди визначено, що дана угода вступає в дію з моменту підписання її сторонами та набирає чинності після її реєстрації (а.с.23-26). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 08.08.2016, зміни, передбачені додатковою угодою від 01.07.2016 до договору оренди земельної ділянки від 15.10.2004 року, кадастровий номер 5324255100:00:014:0035, площею 4,0477, яка належить [PERSON] , зареєстровані державним реєстратором Решетилівського районного управління юстиції Голуб М.С., номер запису про інше речове право: 9860199 (а.с.30-32). Так, зокрема, міститься запис про те, що договір укладено до 31 грудня 2024 року з правом пролонгації. Отже, договір оренди земельної ділянки від 15.10.2004 року та додаткові угоди до даного договору від 14.04.2012, 01.07.2015, 01.07.2016, укладені між ТОВ «Бурат-Агро» та [PERSON] зареєстровані у відповідності з діючим законодавством та є чинними. Водночас, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 16.09.2020, строк дії договору оренди землі від 15.10.2004, укладеного між ТОВ «Бурат-Агро» та [PERSON] визначено вже до 31 грудня 2019 року. З цієї ж довідки вбачається, що 10.08.2020 між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) строком на 1 рік щодо цієї ж земельної ділянки кадастровий номер 5324255100:00:014:0035, номер запису про інше речове право. Даний запис було здійснено на підставі рішення державного реєстратора Решетилівської міської ради Верховода К.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53604595 від 14.08.2020 року, номер запису про інше речове право 37756582. Приписами статей 626, 629, 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (статті 3, 4 ЗУ «Про оренду землі»). Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а статтею 18 цього Закону передбачено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно із частинами 2, 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (частина четверта статті 18 Закону). Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Статтею 31 ЗК України визначено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Встановлені у судовому засіданні обставини доводять той факт, що за час дії договору оренди від 15 жовтня 2004 року спору між сторонами щодо виконання умов договору, питань про припинення дії вказаного договору оренди чи його розірвання у встановленому законодавством порядку не виникало. Суд не приймає посилання відповідача [PERSON] зазначені у відзиві на позовну заяву, про те, що додаткові угоди до договору оренди, в тому числі і від 01 липня 2016 року, вона не підписувала, оскільки жодного доказу на підтвердження даної обставини відповідачкою та її представником суду надано не було, клопотань про проведення судової експертизи до суду не надходило. А тому укладений 15 жовтня 2004 року договір оренди земельної ділянки між ТОВ «Бурат-Агро» та [PERSON] та додаткові угоди до нього, які були зареєстровані належним чином та набрали чинності, на час розгляду справи є діючими, не розірваними, та не скасованими. Суд вважає, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного. Частиною першою ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до положень ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженням. Водночас державний реєстратор виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховод К.В. не вчинив всіх необхідних дій з метою перевірки та встановлення відповідності заявлених відповідачами прав і поданих документів вимогам діючого законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на спірну земельну ділянку та її обтяженнями. З огляду на це, договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), укладений 10 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] слід визнати недійсним, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, зареєстрований до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі, укладеного між ТОВ «Бурат-Агро» та [PERSON] . Спірна земельна ділянка на момент укладення договору з [PERSON] знаходилася в законному користуванні ТОВ «Бурат-Агро», а договір оренди чи додаткові угоди між ТОВ «Бурат-Агро» та [PERSON] розірвані у встановленому порядку не були і є чинними. Доказів зворотного ні сторона відповідачів, ні третя особа суду не надали. Відтак, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам чинного законодавства, спрямованого на забезпечення, визнання та захист державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації та призводить до порушення права позивача, як орендаря. Таким чином, укладенням договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) між [PERSON] та [PERSON] були суттєво порушені права ТОВ «Бурат-Агро». Отже, суд доходить висновку, що договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), укладений 10.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , щодо земельної ділянки площею 4,0500 га, кадастровий номер 5324255100:00:014:0035, слід визнати недійсним, зважаючи на те, що в момент його укладення діяв договір оренди вказаної земельної ділянки укладений між ТОВ «Бурат-Агро» та [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18 вказано: «Якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 1 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем. У такому випадку суд може захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати його право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема, якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. Суд відхиляє посилання представника відповідачів Павлюка І.О. на п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 про те, що добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки даний висновок стосується іншого нормативно-правого регулювання правовідносин, ніж у даній справі. Так, постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 стосується вирішення спору щодо визнання електронних торгів недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а пункт 38 цієї постанови стосується відчуження майна в період дії заборони. Щодо вимоги, що стосується скасування державної реєстрації договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно вимог до абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (абз 3 ч. 3 ст. 26 Закону). З огляду на зазначену норму закону та у зв`язку із визнанням договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), укладеного 10.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53604595 від 14.08.2020 року, номер запису про інше речове право 37756582, права користування земельною ділянкою загальною площею 4,0500 га, кадастровий номер 5324255100:00:014:0035, для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) слід скасувати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення про сплату судового збору № 10585 від 05.03.2021 року вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в сумі 2270,00 грн (а.с. 1). Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову ТОВ «Бурат-Агро», судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню із відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача в рівних частках: по 1135,00 грн з кожного. На підставі викладеного та,

Outcome: approved