Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У вересні 2015 року до суду надійшла позовна заява ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення збитків за заподіяну шкоду в порядку регресу. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» та [PERSON] укладено Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2272045, за яким застраховано ризики завдання шкоди життю та здоровю третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Daimler Chrysler, д/н [NUMBER]. 12 лютого 2015 року у м. Бровари на вулиці Красовського стався наїзд на пішохода [PERSON] вищевказаним забезпеченим транспортним засобом під керуванням [PERSON]. Внаслідок ДТП [PERSON] зазнав численні тілесні ушкодження. Згідно вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2015 року встановлена вина [PERSON] у вищевказаному ДТП. Як зазначає позивач, повідомлення про настання страхового випадку подано відповідачами лише 18 лютого 2015 року, чим останні порушили вимоги пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 ЗУ «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 10 липня 2015 року ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувала потерпілій особі [PERSON] розмір шкоди, завданої внаслідок ДТП, у сумі 100\~000 (сто тисяч) грн. З огляду на вищевикладені обставини, позивач просить стягнути із відповідачів на свою користь розмір відшкодованої шкоди внаслідок вчинення ДТП (у порядку регресу) у розмірі 100\~000 (сто тисяч) грн. та судові витрати, понесені при подачі даного позову до суду. У ході розгляду справи по суті позивач уточнив позовні вимоги, в яких просив стягнути із [PERSON] на свою користь 100\~000 (сто тисяч) грн. та судові витрати, понесені при подачі даного позову до суду. У судове засідання представник позивача не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідача не має таких коштів. Представники [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не відомі. Однак, у судовому засіданні 28 жовтня 2015 року заперечували проти стягнення із [PERSON] розміру відшкодованих витрат, завданих внаслідок ДТП. Третя особа [PERSON] у судове засідання у судове засідання також не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. У судовому засіданні 28 жовтня 2015 року його представник [PERSON] щодо заявлених позовних вимог поклалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до полісу № АІ/2272045 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 29 липня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» та [PERSON], застраховано цивільно-правову відповідальність останнього, забезпеченим транспортним засобом якого є Daimler Chrysler, д/н [NUMBER] (а.с. 4). Згідно довідки № 57674586 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої 16 червня 2015 року ВДАІ Броварського МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) 12 лютого 2015 року у м. Бровари по вул. Красовського транспортним засобом Daimler Chrysler, д/н [NUMBER], який належить [PERSON], однак перебував під керуванням [PERSON], відбувся наїзд на пішохода [PERSON], в результаті чого останній отримав травми. Матеріалами справи встановлено, що страхувальник [PERSON] 18 лютого 2015 року повідомив Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» про настання страхового випадку. Зі змісту вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2015 року вбачається, що у результаті вищевказаного наїзду пішохід [PERSON] отримав значні тілесні ушкодження, небезпечні для життя та здоровя. Зазначеним вище вироком визнано [PERSON] винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі Страхового акту № [NUMBER] від 09.07.2015 року ПрАТ «СК «Провідна» 10 липня 2015 року виплатила потерпілому [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн., про що свідчить наявне у матеріалах справи платіжне доручення № 028934 та відомість № ВПТ-002860 від 09.07.2015 року для виплати страхового відшкодування отримувачам за період із 01.12.2013 р. 09.07.2015 р. (а.с. 32-33). Крім того, матеріалами справи встановлено, що 04.04.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір оренди транспортних засобів, в тому числі на автомобіль Daimler Chrysler, державний реєстраційний № АІ91331СІ. Договір посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 557. У відповідності до п. 1 вказаного договору [PERSON] JI.B. передав, а [PERSON] прийняв за плату в користування вказаний транспортний засіб. Відповідно до наданої до суду копії заяви [PERSON] від 09.02.2015 року та наказу №1-к ФОП [PERSON] від 09.02.2015 року [PERSON] перебував у відпустці без збереження заробітної плати 12 лютого 2015 року, а також йому надавався у використання для власних потреб автомобіль Daimler Chrysler, державний реєстраційний № АІ91331СІ. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що повідомлення про настання страхового випадку подано 18.02.2015 року із порушенням строків, передбачених законодавством і як наслідок позивач позбавлений був можливості відразу прийняти участь у врегулюванні збитків за страховим випадком у тому числі у їх мінімізації. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Так, згідно Правової позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15) встановлено: «Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції,яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки судами у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків». У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач [PERSON], як особа, винна в ДТП, притягнутий до кримінальної відповідальності. Сам позивач визнав факт настання страхового випадку, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому, сам по собі факт неповідомлення відповідачем позивачу про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Оскільки інших підстав для стягнення із відповідача шкоди в порядку регресу позивачем не зазначено, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed