Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

У березні 2017 року заявники звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої посилалися на те, що 24.12.2005 року між ними зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1731, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Оскільки шлюбні відносини між сторонами припинено, сторони не проживають разом, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважають неможливим, [PERSON] та [PERSON] просять суд укладений між ними шлюб розірвати. У судове засідання заявники не з'явились, подавши заяву про розгляд справи без їх участі, в якій зазначають, що заяву підтримують повністю, проти розгляду справи без їх участі не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 24.12.2005 року між сторонами зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1731, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно з письмовим договором, доданим до позовної заяви дитина після розлучення залишається проживати з матір'ю. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з'ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з'ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Враховуючи матеріали справи, з огляду на спільну заяву, договір, підписаний сторонами, обставин, викладених в заяві, про те, що шлюбні відносини між заявниками фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між заявниками існує формально і може бути розірваним. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 109 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved