Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» про визначення строку дії договору оренди земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію договору оренди. Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 12 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою, у якій, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд ухвалюючи рішення неправильно застосував норми матеріального права. Вважає, що для задоволення позову були всі підстави і надані докази, яким суд не надав належної оцінки. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року апеляційна скарга була відхилена. Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 12 лютого 2016 року залишене без змін. У травні 2016 року [PERSON] звернулася з касаційною скаргою. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що на час розгляду справи договір оренди земельної ділянки був чинним, строк дії його не сплинув, а тому не було підстав вважати, що право позивача було порушеним. Вимоги щодо скасування запису про державну реєстрацію договору також не підлягали задоволенню, оскільки похідні від вимог про визначення строку дії договору. З таким висновком суду, судова колегія не погоджується з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,87 га, кадастровий № 6324887000:01:000:0306, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР №079057, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №205 від 23.05.2001 року є [PERSON]М, Земельна ділянка відповідно договору оренди земельної ділянки №674 від 05.09.2006 року, зареєстрованого Сахновщинським РВ ХРФ Центр ДЗК, знаходиться в оренді ТОВ «Аграрний дім ім. Горького», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.08.2008 року № 040870200007, який укладено строком на 10 років. [PERSON] 5 вересня 2006 року передала належну їй земельну ділянку, а ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» прийняло її в користування, що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з положеннями ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підп. 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Зазначені норми матеріального права залишилися поза увагою суду першої інстанції, який помилково вважав, що строк дії договору слід рахувати з моменту підписання договору оренди з 05.09.2006 року по 05.09.2016 року (10 років), тоді як правильним слід вважати строк дії договору з моменту державної реєстрації з 04.08.2008 р. по 04.08.2018 р. (10 років). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового є неправильне застосування норм матеріального права.

Outcome: partial