Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У березні 2016 року заступник прокурора Житомирської області Мякішев В.Л., діючи в інтересах держави, в порядку, передбаченому ст. 45 ЦПК України, звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив просив визнати незаконними та скасувати: - розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 12.11.2007 року №1127 «Про надання дозволу [PERSON]О на розробку технічної документації по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складанню договору оренди прибережної захисної смуги на території Туровецької сільської ради»; -розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 31.03.2008 року №433 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складанню договору оренди землі, з метою передачі її в оренду [PERSON] на території Туровецької сільської ради»; - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 02.06.2008 року, укладений між [PERSON] районною державною адміністрацією та [PERSON], яким останньому передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,40 га під прибережну смугу для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей, яка знаходиться на території Туровецької сільської ради Житомирського району Житомирської області за межами населених пунктів, кадастровий номер 1822087900:02:000:0513. Посилався на те, що оскаржувані в судовому порядку документи оформлені з порушенням вимог земельного та лісового законодавства. Зазначив, що Голова [PERSON] райдержадміністрації не мав повноважень на передачу в оренду земельної ділянки лісового фонду (лісові насадження) площею понад 1 га; земельна ділянка передана [PERSON] на підставі незаконних рішень органу виконавчої влади, з фактичною зміною цільового призначення переданої земельної ділянки на нелісогосподарські потреби без розробки та затвердження проекту землеустрою, без витребування експертних висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства та без погодження з територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства, а саме з [PERSON] обласним управлінням лісового та мисливського господарства. Вважав, що [PERSON] в порушення вимог ст. ст. 122, 149 Земельного кодексу України, ст.18 Лісового кодексу України, укладено не договір довгострокового тимчасового користування лісами, а незаконний договір оренди земельної ділянки лісового фонду з органом виконавчої влади, який фактично не мав права розпоряджатися землями вказаної категорії площею понад 1 га. Вимог про застосування наслідків визнання договору недійсним (двостороння реституція) позивач не заявляв. Представник відповідача [PERSON] за дорученням [PERSON]\~ заперечила проти задоволення позовних вимог, подала заяву про застосування позовної давності. У запереченні зазначала, що позивачем не надано правовстановлюючих документів, на підставі яких можна було б підтвердити як факт перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні будь-якого підприємства, установи чи організації, так і факт її приналежності до земель лісового фонду взагалі та до категорії земель лісогосподарського призначення зокрема. Вважає, що землі навколо водойм є прибережними захисними смугами, тобто земельними ділянками водного фонду, розпорядження якими згідно законодавства віднесено до повноважень райдержадміністрацій. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації - [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка раніше перебувала в користуванні ТОВ «Аміко», а тому вона, як земельна ділянка, право власності (користування) на яку виникло до 2004 року, вважається сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номера. Так як межі спірної земельної ділянки були встановлені до прийняття рішення про передачу її у користування відповідачу [PERSON], потреби у зміні цільового призначення за проектом землеустрою не було. [PERSON] районна державна адміністрація Житомирської області подала заяву про слухання справи у відсутність представника райдержадміністрації (а.с.173). Державна екологічна інспекція у Житомирській області, як третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надіслала клопотання про розгляд справи без участі її представника (а.с.171). Ухвалою суду від 29.06.2016 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору залучено ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» [PERSON] обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» [PERSON] обласної ради, як правонаступника ДП «[PERSON] лісгосп АПК», після реорганізації якого спірна земельна ділянка в числі інших земель лісового фонду, що розташовані на землях запасу Туровецької сільської ради, перейшла в його постійне користування. Представник ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» [PERSON] обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» [PERSON] обласної ради за довіреністю [PERSON] (т. 1 а.с. 218) при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] - [PERSON], представника третьої особи «Червоноармійський лісгосп АПК» [PERSON] обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» [PERSON] обласної ради та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, листом №310 від 04.09.2007 року генеральний директор ЖОКАП «Житомироблагроліс» [PERSON] обласної ради [PERSON] повідомив відповідача [PERSON] про те, що враховуючи погодження постійного користувача ДП «[PERSON] лісгосп АПК» на підставі ст. ст. 18, 20, 31 Лісового кодексу України він не заперечує проти передачі у встановленому порядку для довгострокового користування терміном на 10 років земельної ділянки лісового фонду без вилучення її у постійного лісокористувача, що розташована у Вересівському лісництві квартал 24 виділ 12 загальною площею 1,4 га для культурно-оздоровчих, рекреаційних цілей та обслуговування водойми, яка перебуває у власності [PERSON] (т. 1 а.с. 17). Розпорядженням голови [PERSON] районної адміністрації Колосівського від 12.11.2007 року №1127 [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1,40 га з метою передачі в оренду прибережної захисної смуги без вилучення у постійного лісокористувача ДП «[PERSON] лісгосп АПК» для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей на території Туровецької сільської ради Житомирського району (т. 1 а.с. 27) Розпорядженням голови [PERSON] районної адміністрації від 31.03.2008 року №433 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано в оренду терміном на 10 років відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 1,40 га під встановлення прибережної захисної смуги за рахунок земель ДП «[PERSON] лісгосп АПК» без вилучення її в постійного лісокористувача для обслуговування водойми, культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей на території Туровецької сільської ради Житомирського району шляхом укладення договору оренди землі (т.1 а.с. 28). Згідно договору оренди земельної ділянки від 02.06.2008 року [PERSON] районна державна адміністрація передала в строкове платне користування терміном на 10 років [PERSON] земельну ділянку лісового фонду з кадастровим номером 1822087900:02:000:0513 площею 1,40 га під прибережну смугу, для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей за рахунок земель ДП «[PERSON] лісгосп АПК» без вилучення її в постійного лісокористувача за межами населених пунктів на території Туровецької сільської ради Житомирського району (т. 2 а.с. 3-7). Договір зареєстрований у [PERSON] районній філії ДП ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 02.06.2008 року за № 0110820900001. Також оформлено акт приймання-передачі земельної ділянки від 02.06.2008 року в оренду (т. 2 а.с. 8). Приналежність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду підтверджується: технічною документацією, реєстраційною карткою земельної ділянки (т.1 а.с. 14-16), листом «Житомироблагролісу» [PERSON] обласної ради (т. 1 а.с. 17), змістом п.п.2, 3 договору оренди, (т. 1 а.с. 22), актом прийому передачі земельної ділянки (т. 1 а.с. 24), кадастровим планом земельної ділянки (т. 1 а.с. 25), Відповідно до ст. 18 Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття розпоряджень голови [PERSON] районної державної адміністрації та укладення договору оренди земельної ділянки) обєктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності. Довгострокове тимчасове користування лісами засноване на договорі строкового платного використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних, освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятих в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства. Згідно п. 4 ст. 32 Лісового кодексу України (в редакції на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень та угоди) районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території приймають рішення про виділення у встановленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення. Однак, під час прийняття розпоряджень від 12.11.2007 року №1127 та від 31.03.2008 року №433, а також укладення договору оренди земельної ділянки від 02.06.2008 року, голова [PERSON] районної державної адміністрації керувався виключно вимогами нормативно-правових актів, що регламентують відносини у сфері земельних правовідносин, а саме ст. ст. 17, 58, 59, 60, 122, 123, 125, 126 п. 3 розділу 9 «Прикінцевих положень, п.12 розділу 10 «Перехідних положень Земельного кодексу України, Законом України «Про оренду землі, а договір оренди земельної ділянки відповідає «Типовому договору оренди землі» затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року №220, хоча відповідно до ст. ст. 1, 18 Лісового кодексу України, довгострокове тимчасове користування лісами, засноване на договорі строкового платного використання лісових ділянок. Спірна ж земельна ділянка належить до ділянок лісового фонду з визначеними межами, виділена відповідно до Лісового кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у постійного землекористувача або власника землі. Некоректне та неправильне застосування законодавчих норм та правових термінів призводить до помилкових висновків щодо наявності окремих прав та обовязків учасників спірних правовідносин та впливає на права третіх осіб. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. \~Зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1\~ст.203 ЦК України). \~Розглядаючи спір про визнання недійсним договору оренди, суд зясовує питання законності розпоряджень, на підставі яких було укладено правочин. Відповідно до ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 27 Лісового кодексу України Кабінет Міністрів України передає у власність, надає в постійне користування для не лісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею як 1 гектар, що перебувають у державній власності. Отже, зазначені положення законодавства визначають, що лише розпорядження земельною ділянкою, яка має площу понад 1 гектар, належить до повноважень Кабінету Міністрів України. Розпорядження земельними ділянками площею менше 1 гектара належить до повноважень районних державних адміністрацій. Представником відповідача [PERSON] 29.08.2016 року було подано заяву про застосування позовної давності (т.1 а.с. 175-177). Представником зазначено про те, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, у відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а також представник зазначає, відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, яка його порушила і просить застосувати. У листі прокурора Житомирської області Гребенюка Р. висвітлено позицію, що у відповідності до ст. 257, ч. ст. 261 ЦК України строк початку перебігу позовної давності, поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, а перебіг позовної давності в такому разі починається від дня, коли прокурор як самостійний учасник цивільного процесу довідався або міг довідатися про порушення інтересів держави. Отже, прокурор виступає, як самостійний позивач, а тому для нього позовна давність починається з часу коли він дізнався про допущення порушення тобто з 27.11.2015 року (т.1 а.с. 34). Посилання представника відповідача на те, що відповідачу передано в оренду лісову ділянку розміром 1,4 га без зміни цільового призначення, а тому розробка проекту землеустрою непотрібна, є необґрунтованими, так як в оспорюваних документах мова йде про використання ділянки в якості прибережної захисної смуги, а землі такої категорії відносяться до земель водного фонду і їх правовий статус регламентується Водним кодексом України. Саме тому Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України №677 від 26 травня 2004 року, передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається в користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення. Доводи представника [PERSON] районної адміністрації щодо відповідності розпоряджень голови райдержадміністрації вимогам Закону України «Про місцеві державні адміністрації» є безпідставними, оскільки статтею 31 Лісового кодексу України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, зокрема, передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території. А у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 27 Лісового кодексу України, лише Кабінет Міністрів України передає у власність, надає в постійне користування для не лісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею понад 1 га. У відповідності до\~ст.13 Конституції України\~земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого\~\~ самоврядування в межах, визначених\~Конституцією. У Житомирській області всі земельні обєкти є обєктами загальнодержавного значення. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 18 Лісового кодексу України довгострокове тимчасове користування лісами засноване на договорі строкового платного використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Довгострокове тимчасове користування лісами приватної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок шляхом укладення між власником лісів та тимчасовим лісокористувачем договору, який підлягає реєстрації в органі виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Заява представника відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин позовної давності є безпідставною, а отже не підлягає задоволенню. Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності, який складає три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, норми цивільного законодавства щодо початку перебігу позовної давності поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, а перебіг позовної давності починається від дня, коли прокурор, як самостійний учасник судового процесу в якості позивача, довідався або міг довідатися про порушення інтересів держави. Отже, закон повязує початок перебігу позовних давності не з часом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності прокурора про вчинення порушення закону та порушення, у звязку з цим прав і охоронюваних законом інтересів. Саме така правова позиція щодо правильності застосування вказаної норми закону міститься у постановах Верховного суду України від 02.09.2008 року (справа № 3-3376к08) та від 20.08.2013 року (справа № 3-18гс13) та ухвалі Верховного суду України від 25.04.2012 року (справа № 6-15350вов10), і вона є обовязковою для застосування в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України. Прокурор у даному випадку звернувся до суду з позовом в березні 2016 року як самостійний позивач в інтересах держави і про наявні порушення при передачі земель йому стало відомо після отримання листа Державної екологічної інспекції у Житомирській області від 25.11.2015 року №3966/02-12 та акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 23.11.2015 року (т. 1 а.с. 34-49), а тому підстав для застосування позовної давності немає. На підставі ст. ст. 13, 19 Конституції України, ст. ст. 203 ч. 1, 215 ЦК України, ст. ст. 122, 124, 149 ЗК України, ст. ст. 1, 18, 30, 32 ЛК України,

Outcome: approved