Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що в грудні 2014 року вона звернулась до приватного адвоката [PERSON] з метою отримання кваліфікованої юридичної допомоги. 20.12.2014 року з адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги та додаток до нього з терміном дії 6 місяців. На виконання умов договору було сплачено 3000 грн., що підтверджується розрахунком відповідача від 23.02.2015 року. [PERSON] вказувала, що адвокат [PERSON] оформила позовні заяви до суду : від 08.12.2014 року - про перерахунок пенсії, відповідач УПФУ в м. Чернігові. По даній справі адвокатом була написана лише позовна заява, для оформлення якої нею було надано всі наявні документи, запити, розрахунки та закони. У зв'язку з неявкою відповідача, було запропоновано написати позов про розгляд справи без участі і позивача. 09.12.2015 року позов про захист прав споживачів, відповідачі ФОП [PERSON], гіпермаркет «Вена», позовна заява складена поверхнево і незрозуміло. Участі у судових засіданнях адвокат не приймала, оскільки на той період договір вже був розірваний. 17.12.2014 року позов про визнання недійсним медичного висновку, відповідач Київський інститут медицини праці, адвокатом було написано лише позов, правового захисту в суді не було отримано, оскільки договір було розірвано завчасно. Розглядаючи цей позов, суд надав негативну правову оцінку діям адвоката, пояснивши, що адвокат діяла безграмотно і не компетентно при написанні позову, чим порушила вимоги ЦПК України. 23.12.2014 року було подано позов про спростування недостовірної інформації, відповідач Чернігівське міське управління Держсанепідемслужби України в Чернігівській області. В судовому засіданні за участю адвоката з'ясувалось, що у позовній заяві визначено неналежного відповідача. Крім того, адвокат без узгодження з клієнтом у порушення вимог п.3 договору про надання правової допомоги від 20.12.2014 року, написала по справі додаткову заяву про збільшення позовних вимог. Вивчення клопотання про збільшення позовних вимог засвідчило, що воно складено недбало, містить неточності, незрозуміло в чому полягає збільшення. У складених адвокатом документах містилися грубі юридичні помилки, посилання на невірні норми законодавства. Після зауважень на непрофесійність та неналежне виконання своїх обов'язків, напередодні судового засідання, яке мало відбутися 25.02.2015 року, адвокат [PERSON] написала письмову заяву листом від 23.02.2015 року № 367-з/2015 з посиланням на ст. 29 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» про розірвання договору без видимих причин та пояснень, чим порушила умови договору і вимоги Закону «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Позивач посилалась на те, що відповідно до ст. 29 Закону договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимоги однієї із сторін на умовах, передбачених договором. У договорі про надання правової допомоги від 20.12.2014 року відсутні умови, які б давали можливість адвокату [PERSON] односторонньо розірвати договір. У додатку до договору визначено лише одну умову для розірвання договору адвокатом в односторонньому порядку, у випадку відмови клієнта оплатити послуги. Однак кошти за послуги вже були сплачені, тому розірвання договору з цих підстав неможливе. Договір про надання правової допомоги від 20.12.2015 року було складено з грубим порушенням норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також у порушення вимог п. 2 ст. 28 Правил адвокатської етики, оскільки у договір не внесено пункт: «Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо», а також не внесено суму, яка сплачено клієнтом наперед. В позовній заяві [PERSON] зазначала, що 18.03.2015 року вона отримала Акт та розрахунок, які датовані 23.03.2015 роком, де зазначено, що договір про надання правової допомоги виконаний на загальну суму 6 770 грн. із зазначенням про сплату лише 2 тис. грн. В Акті зазначено борг 4770 грн. Зазначає, що ці дані не відповідають дійсним обставинам справи та домовленостям, які були досягнуті з адвокатом [PERSON] при укладенні договору в грудні 2014 року. Адвокат на думку позивача порушила умови договору передбачені п. 3 щодо її обов'язків консультуватися з клієнтом, п. 5 - адвокат погоджується ретельно представляти інтереси клієнта, а також умов договору, яким не передбачено розірвання договору адвоката в односторонньому порядку. Рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернігівської області від 22.05.2015 року адвоката [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Позивач зазначає, що неправомірними діями адвоката їй було завдану моральну шкоду у розмірі 2000 грн., яка полягає в протиправних діях відповідача, що виразилися у стражданнях, переживаннях, погіршенню самопочуття. Неналежні та непрофесійні дії адвоката змусили також звертатись до дисциплінарної комісії КДКА Чернігівської області. Внаслідок порушення норм діючого законодавства відбулося фактичне зниження рівня життя родини та порушено гарантоване право на достатній життєвий розвиток. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2000 грн. матеріальної та 1000 грн. моральної шкоди. Компенсовано [PERSON] сплачений нею судовий збір у розмірі 812 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В апеляційній скарзі [PERSON] зазначає, що вирішуючи справу, суд не обґрунтував в чому полягають душевні страждання позивача, зумовлені порушенням достатнього життєвого рівня, вона не може погодитись з висновками суду про те, що збитками є кошти, сплачені нею за надані юридичні послуги. Такі кошти можна було б вважати збитками, якби підставою позову стало неналежне виконання умов договору. [PERSON] зазначає, що всі дії [PERSON] були направлені на те, щоб не оплачувати послуги адвоката, позивачка не зверталась з питанням, що не бажає розривати договір або заперечує проти його розірвання, навпаки вимагала документ на підтвердження розірвання договору, а також надавала розписки, що претензій до [PERSON] не має. Зазначає, що судом не зазначено доказів, які б вказували на факт моральних страждань позивачки. Суд не обґрунтував в чому полягають душевні страждання позивачки, зумовлені порушенням звичайного способу життя та нормальних життєвих зв'язків. Вислухавши суддю - доповідача, доводи та заперечення позивачки [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте таким вимогам не відповідає рішення суду, а тому воно підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. У відповідності до ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином доведено завдання йому матеріальної шкоди в розмірі 2000 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000 грн., яка полягає в душевних стражданнях, оскільки в результаті порушених договірних зобов'язань позивачу були завдані душевні страждання, зумовлені порушенням достатнього життєвого рівня, звичайного способу життя та нормальних життєвих зв'язків. Проте з таким висновком суду не може погодитися апеляційний суд з наступних підстав. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. По справі встановлено, що 20.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги адвокатом з додатком, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов'язання на захист інтересів у всіх судах України у всіх справах. Відповідно до п. 5 договору адвокат погоджується ретельно представляти інтереси клієнта, але клієнт погоджується, що адвокат не несе відповідальності за наслідки та не дає ніяких гарантій щодо результату розгляду справи(а.с.10). Відповідно до додатку до договору (а.с.11) у випадку відмови оплатити послуги, адвокат має право розірвати договір в односторонньому порядку. 23.02.2015 року [PERSON] розірвала в односторонньому порядку укладений договір, направивши позивачу розрахунок до договору та акт виконаних робіт про надання правової допомоги(а.с.12, 14, 15). Відповідно до статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору. Відповідно до статті 30 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи № 752/21754/14ц, №750/12719/14, №750/12649/14, №751/13691/14ц, відповідачем як адвокатом було виготовлено позовні заяви до суду першої інстанції, які було подано до укладення договору про надання правової допомоги, а саме, 08.12.2014 року було подано позовну заяву про перерахунок пенсії, відповідач УПФУ в м. Чернігові; 09.12.2015 року позов про захист прав споживачів, відповідачі ФОП [PERSON], гіпермаркет «Вена»; 17.12.2014 року позов про визнання недійсним медичного висновку. 23.12.2014 року було подано позов про спростування недостовірної інформації. Спірний договір було укладено 20 грудня 2014 року. На виконання умов укладеного в наступному договору [PERSON] 01.12.2014 року авансом сплатила відповідачці 2000 грн. за надання юридичної допомоги по 4 справам. Сама позивачка не заперечувала, що всі позовні заяви було написано адвокатом [PERSON] З дослідженої в судовому засіданні апеляційного суду справи №751/13691/14ц вбачається, що [PERSON] видала [PERSON] квитанцію (а.с.13) про сплату нею гонорару в розмірі 1000 грн. відповідно до розрахунку, який міститься на а.с.14. Перелік робіт, який міститься в розрахунку на 1218 грн., за який було сплачено гонорар : попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин - 243,6 грн., вивчення та правовий аналіз матеріалів справи -243,6грн., підготовка процесуальних документів - 243, 6грн., захист інтересів в суді (орієнтовно) - 487, 2 грн. Відповідачка приймала участь у справі в якості представника позивачки 05.02.2014 року з 09.04. години до 10.12.години. За одну годину вартість надання правової допомоги становить 40% від мінімальної заробітної плати - 487 грн. 20 коп. Тобто, з наданого розрахунку та квитанції про оплату юридичних послуг в розмірі 1000 грн. в якості авансу по цій справі вбачається, що обсяг наданих відповідачкою послуг відповідає розрахунку. З дослідженої справи №750/12719/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист прав споживачів вбачається, що 01.12.2014 року позивач сплатила відповідачу [PERSON] 1000 грн.(а.с.22) за юридичні послуги, перелік яких зазначений в розрахунку суми гонорару (а.с.23) в розмірі 1218 грн.: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин - 243,6грн., вивчення та правовий аналіз матеріалів справи 243,6 грн., підготовка процесуальних документів - 243, 6грн. і захист інтересів в суді( орієнтовно) - 487, 2 грн.. Вартість надання юридичної допомоги за захист інтересів в суді визначений в одну годину, однак участі в судовому засіданні [PERSON] як адвокат у зазначеній справі не приймала, а тому апеляційний суд вважає, що сплата суми за послугу, яка в наступному не була надана відповідачем в розмірі 269 грн. 20 коп. підлягає поверненню позивачці шляхом стягнення з відповідачки виходячи з наступного розрахунку : 243, 60грн.+243, 60грн. +243, 60грн. = 730, 80 грн.. 1000грн. - 730, 80 грн.= 269, 20 грн. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» клієнт зобов'язаний сплатити адвокату як за надану роботу так і за підготовлену до виконання роботу, тобто, цим законом не передбачено повернення адвокату гонорару, сплаченого за неналежне виконання умов укладеного договору. Також статтею 30 Правил адвокатської етики «Отримання невнесеного (недовнесеного) гонорару» передбачено право адвоката, адвокатського бюро, адвокатського об'єднання на отримання невнесеного (недовнесеного) гонорару, який не залежить від результату виконання доручення, якщо інше не передбачене договором про надання правової допомоги. Таким чином, оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини, виконання яких регулюється гл. 52, 53 цивільного кодексу, враховуючи, що в укладеному договорі від 20.12.2014 року відсутні умови та обов'язок повернення отриманого гонорару за неналежно виконану роботу, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно послався на положення ст. 906 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення договору про надання послуг у вигляді відшкодування збитків так і на ст. 23 ЦК України, яка регулює підстави відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачкою не доведено завдання їй збитків неналежним виконанням умов укладеного договору, так як відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Відшкодування збитків та моральної шкоди не передбачено ні Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ні укладеним договором про надання правової допомоги, також позивачкою не доведено заподіяння їй моральної шкоди. На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 269 грн. 20 коп., з розрахунку та підстав, зазначених вище. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у зв'язку з частковим задоволення позову, апеляційний суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 49 грн. понесених на сплату судового збору до суду першої інстанції пропорційно до задоволених вимог, оскільки відповідачка звільнена від сплати судових витрат.

Outcome: partial