Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

У вересні 2014 року Ревненська сільська рада звернулась до суду з позовом та обґрунто-вує його тим, що у комунальну власність позивача був переданий житловий будинок по [ADDRESS]. 9 липня 2010 року виконавчий комітет Ревнен-ської сільської ради видав [PERSON] ордер [NUMBER] на вселення в квартиру №4 в цьому житловому будинку. Рішенням виконавчого комітету Ревненської сільської ради №88 від 11 червня 2010 року на ім'я [PERSON] було оформлено право власності на цю квартиру. 22 червня 2011 року БРПТМ «Райтепломережа» видала розпорядження №24 про передачу у власність [PERSON] квартири [ADDRESS]. В той же день БРПТМ «Райтепломережа» видала йому свідоцтво про право власності №24. Однак виконавчий комітет Ревненської сільської ради не приймав рішення про видачу [PERSON] ордеру та оформлення за ним права власності на квартиру. [PERSON] ніколи не вселявся та не проживав в ній. Він не мав право на приватизацію квартири. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] незаконно набув право власності на квартиру [ADDRESS]. Тому Ревненська сільська рада просить суд виз-нати недійсним ордер [NUMBER] від 9 липня 2010 року, скасувати рішення виконавчого комітету Ревненської сільської ради №88 від 11 червня 2010 року та розпорядження БРПТМ «Рай-тепломережа» №24 від 22 червня 2011 року, визнати недійсним свідоцтво про право влас-ності №24 від 22 червня 2011 року та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Крім того, Ревненська сільська рада пред'явила ще один позов та обґрунтовує його тим, що 16 січня 2015 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким він відчужив у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що [PERSON] незаконно набув право власності на кварти-ру, він не мав права на власний розсуд розпоряджатись нею. Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу квартири суперечить закону. Тому Ревненська сільська рада про-сить суд визнати його недійсним, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та витребувати її з чужого незаконного володіння [PERSON] Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 30 грудня 2015 року (а.с.25-26 т.2) позови об'єднані в одне провадження. У судовому засіданні представники позивача Зусик В.К. та Зубань Т.П. підтримують позови та просять суд задовольнити їх. Представник БРПТМ «Райтепломережа» Борщик С.В. не визнає позови та заперечує проти їх задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що [PERSON] подав всі документи, необхідні для приватизації квартири. Розпорядження №24 від 22 червня 2011 року та свідоцтво про право власності №24 від 22 червня 2011 року були видані з дотриманням закону. Тому представник БРПТМ «Райтепломережа» Борщик С.В. просить суд відмовити у задоволенні позовів. [PERSON], який є представником [PERSON], не визнає позови та заперечує проти їх задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що Ревненська сіль-ська рада пропустила строк позовної давності. Тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. [PERSON], який є представником [PERSON] та [PERSON], не визнає позо-ви та заперечує проти їх задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що [PERSON] придбав квартиру за відплатним договором. Він не знав та не міг знати про те, що [PERSON] не мав право продавати її. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем. Крім того, Ревненська сільська рада пропустила строк позовної давності. Тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позовів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відпові-дачів, Пєшая Т.М. заперечує проти задоволення позовів. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що [PERSON] надав всі документи, які були необхідні для нота-ріального посвідчення договору купівлі-продажу. Пєшій Т.М. не було відомо про те, що [PERSON] набув право власності на квартиру незаконно. Тому вона просить суд відмовити у задоволенні позовів. Представник служби у справах дітей та сім'ї Бориспільської РДА не з'явився у судове засідання. Він надіслав заяву про розгляд цивільної справи в його відсутності. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позови підлягають задоволенню з таких підстав. Встановлено, що у комунальну власність Ревненської сільської ради був переданий житловий будинок по [ADDRESS]. Ця обставина під-твержується копією акту приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність (а.с.9 т.1). 9 липня 2010 року виконавчий комітет Ревненської сільської ради видав [PERSON] ордер [NUMBER] на вселення в квартиру №4 в цьому житловому будинку (а.с.36 т.1). Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщен-ня в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з ч.1 ст.59 цього Кодексу ордер на жиле приміщення може бути визнано не-дійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Зі змісту ордеру, дійсність якого оспорюється, вбачається, що він був виданий на під-ставі рішення виконавчого комітету Ревненської сільської ради №88 від 11 червня 2010 року. Однак з копії протоколу засідання виконавчого комітету Ревненської сільської ради №6 від 11 червня 2010 року (а.с.11-17 т.1) вбачається, що рішенням №88 від 11 червня 2010 року був наданий дозвіл мешканцям будинку по [ADDRESS] на відключення від централізованого теплопостачання та встановлення індивідуального опалення в квартирах. Питання про видачу [PERSON] ордеру на вселення в квартиру [ADDRESS] на цьому засіданні не розглядалось взагалі. Ця обставина свідчить про те, що ордер був виданий [PERSON] без рішення ор-гану місцевого самоврядування. У такий спосіб були порушені вимоги ч.1 ст.58 ЖК України. З огляду на це суд вважає, що ордер [NUMBER], виданий 9 липня 2010 року виконавчим комітетом Ревненської сільської ради [PERSON] на квартиру [ADDRESS], належить визнати недійсним. В матеріалах цивільної справи міститься копія рішення виконавчого комітету Ревнен-ської сільської ради №88 від 11 червня 2010 року (а.с.39 т.1), яким на ім'я [PERSON] було оформлено право власності на цю квартиру. Відповідно до ч.1 ст.53 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, що була чинною на час прийняття цього рішення, основною формою роботи вико-навчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради було його засідання. Засідання виконавчого комітету скликались відповідно сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті ради), а в разі його відсутності чи неможливості здійснення ним цієї функції - заступником сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (районної у місті ради - заступником голови ради) в міру необхідності, але не рідше одного разу на місяць, і були правомочними, якщо в них брало участь більше половини від загального складу виконавчого комітету. Згідно з ч.6 ст.59 цього Закону виконавчий комітет сільської, селищної, міської, район-ної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймав рішення. Рішення виконавчого комітету приймались на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписувались сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. З копії протоколу засідання виконавчого комітету Ревненської сільської ради №6 від 11 червня 2010 року (а.с.11-17 т.1) вбачається, що рішенням №88 від 11 червня 2010 року був наданий дозвіл мешканцям будинку по [ADDRESS] на відключення від централізованого теплопостачання та встановлення індивідуального опалення в квартирах. Питання про оформлення на ім'я [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] на цьому засіданні не роз-глядалось взагалі. Ця обставина свідчить про те, що рішення виконавчого комітету Ревнен-ської сільської ради №88 від 11 червня 2010 року, яким на ім'я [PERSON] було оформлено право власності на цю квартиру, суперечить ч.1 ст.53, ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в чинній на той час редакції. З огляду на це суд вважає, що рішення виконавчого комітету Ревненської сільської ради №88 від 11 червня 2010 року, яким на ім'я [PERSON] було оформлено право власності на квартиру [ADDRESS], належить скасувати. 22 червня 2011 року БРПТМ «Райтепломережа» видала розпорядження №24 про пере-дачу цієї квартири у власність [PERSON] (а.с.7, 35 т.1). В той же день БРПТМ «Райтепломережа» видала йому свідоцтво про право власності №24 (а.с.8 т.1), на підставі якого за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, що була чинною на той час, право на приватизацію житла мали наймачі та члени його сім'ї, які постійно проживали в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими збері-галось право на житло. Встановлено, що у зв'язку з визнанням недійсним ордеру [NUMBER] від 9 липня 2010 року [PERSON] не став наймачем квартири [ADDRESS]. Тому він не мав права на приватизацію цього об'єкту нерухомого майна. Ця обстави-на свідчить про те, що розпорядження БРПТМ «Райтепломережа» та видане ним свідоцтво про право власності суперечать Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності належить скасувати роз-порядження БРПТМ «Райтепломережа» №24 від 22 червня 2011 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності №24 від 22 червня 2011 року та скасувати державну реєс-трацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Крім того, 16 січня 2015 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-про-дажу (а.с.113-114 т.2), за яким він відчужив квартиру у власність [PERSON] На підставі цього договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами пер-шою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ін-шим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його мораль-ним засадам. Встановлено, що у зв'язку з визнанням недійсним свідоцтва про право власності №24 від 22 червня 2011 року [PERSON] не став власником квартири. Він не мав права на влас-ний розсуд розпоряджатись нею. Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу квартири суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. З огляду на це суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири належить визнати не-дійсним та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.1 ст.388 цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добро-совісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Встановлено, що у зв'язку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу [PERSON] вважається таким, що незаконно та без відповідної правової підстави заволодів кварти-рою. Він придбав її за відплатним договором та об'єктивно не міг знати про те, що [PERSON] не мав права відчужувати квартиру. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем. Однак відсутність рішень виконавчого комітету Ревненської сільської ради про видачу ордеру [PERSON] та оформлення на його ім'я права власності на квартиру свідчать про те, що вона вибула з володіння позивача поза його волевиявленням. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення порушеного права належить ви-требувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь Ревненської сільської ради квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практи-ки Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та осново-положних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм май-ном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як роз'яснив Європейський суд з прав людини в справі «Федоренко проти України», втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відо-бражено у структурі статті 1 в цілому, включаючи другий пункт. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Встановлено, що [PERSON] приватизував квартиру з вагомими порушеннями закону. Крім того, після відкриття провадження у цивільній справі він відчужив квартиру у власність [PERSON] У такий спосіб [PERSON] прагнув утруднити її повернення в комунальну власність. Відновлення законності та справедливості, а також запобігання негативних наслід-ків зловживань, допущених [PERSON], виправдовують втручання у право [PERSON] на спірну квартиру. Суд вважає, що ці обставини є додатковою, але не менш важливою підставою для задо-волення позовів. Відповідно до ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимо-гою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності три-валістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Встановлено, що 23 червня 2014 року адвокат [PERSON] звернувся до Ревненського сільського голови Зубаня Т.П. з листом (а.с.15 т.2), в якому він просив надати [PERSON] довідку форми №3 про осіб, місце проживання яких зареєстровано в [ADDRESS]. Зі штампу, який міститься на цьому листі, вбачається, що він був отриманий позивачем 25 червня 2014 року. В ході підготовки відповіді на цей лист Ревненському сільському голові Зубаню Т.П. стало вперше відомо про те, що [PERSON] незаконно отримав ордер та при-ватизував квартиру. Ці обставини свідчать про те, що позивач дізнався про порушення права тільки 25 червня 2014 року. З того дня розпочався трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку триває до 25 червня 2017 року. Однак зі штампу, який міститься на титульній сторінці позову (а.с.2 т.1), вбачається, що Ревненська сільська рада звернулась до суду 1 вересня 2014 року. З огляду на це суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності. Доводи представників відповідачів [PERSON] та [PERSON] не відповідають дійсності та оці-нюються критично. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування суда-ми законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних ви-мог до кожного з відповідачів. Встановлено, що за пред'явлення кожного позову Ревненська сільська рада сплатила судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.1 т.1, а.с.27 т.2). Обидва позови задоволені в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь Ревненської сільської ради належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 243 гривень 60 копійок. Крім того, з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 121 гривні 80 копійок (243,60 : 2).

Outcome: approved