Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У березні 2013 року Прокурор Комінтернівського району Одеської області Заперченко В.С., діючи в інтересах держави в особі Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Комінтернівської районної ради Комінтернівського району Одеської області, Одеської обласної ради, звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив стягнути втрати сільськогосподарського виробництва, та покласти на відповідача судовий збір. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2014 року, у задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року, рішення судів попередніх інстанцій скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні прокурор прокуратури Комінтернівського району Одеської області підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з наступних підстав: 13 грудня 2003 року [PERSON] на підставі розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 27 жовтня 2003 року отримала у власність земельну ділянку, площею 4,21 га, яка розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Постановою Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2008 року задоволено адміністративний позов [PERSON], визнано за нею право власності на цю ж саму земельну ділянку, площею 4,21 га, однак з цільовим призначенням «для будівництва, експлуатації та обслуговування виробничо- складської бази». 20 травня 2008 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 4,21 га, цільове призначення для будівництва, експлуатації та обслуговування виробничо- складської бази». Розмір втрат сільськогосподарського виробництва розрахований ДП «Одеський науково- дослідний та проектний інститут землеустрою», і становить 401 165,00 грн. Оскільки земельна ділянка була фактично вилучена з сільськогосподарського обігу шляхом зміни цільового призначення земельної ділянки, прокурор, посилаючись на вищевказані обставини, та на положення ст. ст. 1216, 1231 ЦК України, ст. ст. 207, 209 ЗК України, ст. 59 Бюджетного кодексу України, просив суд позов задовольнити. Представники Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області в судовому засіданні погодився з думкою прокурора. Представники Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Комінтернівської районної ради Комінтернівського району Одеської області, Одеської обласної ради подали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні повністю заперечувала проти задоволення позову, послалась на те, що фактично не відбулося вилучення (викуп) земельної ділянки в розумінні ч.2 ст. 207 ЗК України, чинне законодавство не передбачає відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва при зміні цільового призначення земельних ділянок приватної форми власності, розрахунок втрат визначений із порушенням діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, представника відповідача, представника Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, оцінивши зібрані докази на предмет їх належності, допустимості кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову виходячи з наступного: В силу положення ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу. В силу положення статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Суд приймає до уваги, що положенням ст. 23 ЗК України закріплено пріоритетність земель сільськогосподарського призначення. Положенням ст. 207 ЗК України передбачено, що під втратами сільськогосподарського й лісогосподарського виробництва слід розуміти зміну цільового призначення сільськогосподарських угідь, лісових земель та ділянок під чагарниками в зв'язку з необхідністю їх використання для несільськогосподарських потреб, а також неможливість використання земельної ділянки в повному обсязі у зв'язку із встановленням обмежень у землекористуванні та погіршенням якості земель. Відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом. Відшкодуванню підлягають також втрати, завдані обмеженням прав власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, або погіршенням якості угідь внаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю громадян, юридичних осіб, органів місцевого самоврядування або держави, а також у зв'язку з виключенням сільськогосподарських угідь, лісових земель і чагарників із господарського обігу внаслідок встановлення охоронних, санітарних та інших захисних зон. Втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва компенсуються незалежно від відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Суд повторює, що закріплені в ЗК України норми щодо відшкодування втрат сільськогосподарського й лісогосподарського виробництва спрямовані на забезпечення раціонального використання і охорони особливо цінних земель сільськогосподарського призначення та земель лісового фонду з метою збереження їх кількісного і якісного стану. Відшкодування втрат передбачає компенсацію суспільству негативних наслідків соціально-економічного, екологічного характеру, що наступають внаслідок переведення особливо цінних земель сільськогосподарського призначення та лісового фонду в інші категорії земель, а також у разі обмеження землекористування чи погіршення якості земель як національного надбання, що перебуває під особливою охороною держави. Відшкодування втрат сільськогосподарського й лісогосподарського виробництва здійснюється незалежно від того, в якій власності перебувають зазначені угіддя. Важливим є те, що рілля, багаторічні насадження, перелоги, сінокоси, пасовища, лісові землі та землі під чагарниками втрачають свою функцію головного засобу виробництва в сільському й лісовому господарстві та вибувають з господарського обороту, або ж погіршується їхня якість чи встановлюється обмежений режим їхнього використання за цільовим призначенням. Втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва визначаються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Законодавцем визначено, що втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, зумовлені вилученням сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, підлягають відшкодуванню і зараховуються до відповідних бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України (ч. 1 ст. 209 ЗК України). 13 грудня 2003 року [PERSON] на підставі розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 27 жовтня 2003 року отримала у власність земельну ділянку, площею 4,21 га, яка розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Постановою Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2008 року задоволено адміністративний позов [PERSON], визнано за нею право власності на цю ж саму земельну ділянку, площею 4,21 га, однак з цільовим призначенням «для будівництва, експлуатації та обслуговування виробничо- складської бази». 20.05.2008 року за [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5122786400:01:001:0202 цільове призначення «для будівництва, експлуатації та обслуговування виробничо- складської бази», що встановлено судом зі змісту Державного акту серії ЯЖ № 301134, виданого 20.05.2008 року відділом земельних ресурсів у Комінтернівському районі Одеської області, реєстраційний номер 010852401208. Доводи [PERSON] щодо неправильного трактування позивачем положень ч.2 ст. 207 ЗК України зводяться до власного трактування цих норм, і спростовуються вищевикладеними висновками суду. Доводи щодо відсутності проекту землеустрою на відведену [PERSON] земельну ділянку, повністю спростовуються зібраними по справі матеріалами. Так, матеріалами справи доведено, що [PERSON] первинно вказану земельну ділянку було відведено у власність розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 27.10.2003 року № 800. Вартість втрат сільськогосподарського виробництва, пов'язаних зі зміною цільового призначення земельної ділянки [PERSON], складає 401 165,00 грн, що підтверджується розрахунком від 26.09.2008 року, та, додатково, 16.07.2013 року, проведеним державним підприємством «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (а.с. 16-17, 62-63). Суд вважає цей розрахунок належним та допустимим доказом, оскільки цей рзрахунок складений в тому числі за ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 червня 2013 року (а.с.60), а заперечення відповідача щодо цього доказу зводяться до контрадікторного оцінювання доказу. Суд вважає необхідним перевірити наявність підстав для звільнення від відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Статтею 208 ЗК передбачено вичерпний перелік випадків, коли особа звільняється від відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва. Наведений у цій статті перелік функціонального використання земельних ділянок є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Використання земельної ділянки «для будівництва, експлуатації і обслуговування виробничо- складської бази» не передбачено ст. 208 ЗК України як підстава для звільнення відшкодування вказаних витрат. Отже, [PERSON] не звільнена законом від відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). Суд вважає, що у [PERSON] виникла заборгованість перед державою у вигляді вартості втрат сільськогосподарського виробництва у розмірі 401 165,00 грн., пов'язаних зі зміною цільового призначення спірної земельної ділянки. Суд вважає, що у такому випадку, відповідно до приписів ст.ст. 15,16 ЦК України, вимоги прокурора підлягають захисту судом. Суд вважає необхідним надати оцінку наданим позивачем розрахунків втрат сільськогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню. Так, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідач не довела суду переконливими доказами те, що розрахунки втрат є неналежними, хоча така можливість судом була надана. Порядок визначення втрат, які розраховуються на основі затверджених нормативів, регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1279 «Про розміри і порядок визначення витрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню». Судом з достовірністю встановлено, що вартість втрат сільськогосподарського виробництва, пов'язаних зі зміною цільового призначення земельної ділянки [PERSON], складає 401 165,00 грн., що підтверджується вище приведеними доказами. Таким чином, суд вважає вимоги прокурора обгрунтованими, заснованими на законі, і підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved