Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ «Український [PERSON] банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» [PERSON] звернуся до суду з вказаним позовом, в якому посилався на те, що 08.11.2013 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №КСПДФ, відповідно до умов якого банк надав у тимчасове користування грошові кошти в сумі 600000 грн. строком до 07 листопада 2018 року зі сплатою 15 процентів річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитного боргу у розмірі 2550 грн.. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте [PERSON] свої зобовязання щодо сплати суми кредиту не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 28.07.2015 року становить 631276,06грн., що складається із: суми заборгованості за основним боргом 516820,87грн., суми заборгованості за процентами 83855,19грн., суми заборгованості по сплаті щомісячної комісії 30 600грн. На підставі постанови правління Національного банку України №265 від 23.04.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №87 від 24.04.2015 року, яким з 24.04.2015року розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку [PERSON] Оскільки боржник не виконував вимоги в частині дотримання графіку погашення заборгованості, банк просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 08.11.2013 року №КСПДФ/1017310.1 в сумі 631276,06грн. Оригінал кредитного договору з додатковими угодами до нього, а також договори, укладені з відповідачем [PERSON] для забезпечення виконання кредитних зобовязань не можуть бути надані у звязку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні головного офісу банку за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 року. Крім того, 13 березня 2015 року невстановленими озброєними особами було здійснено незаконне зайняття приміщення банку в м. Донецьку по вул. Артема, 125 , незаконне заволодіння майном, коштами та документами банку, про що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації подано заяву до ГУМВС України в Донецькій області. Відомості про правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2015 року, відкрито кримінальне провадження №12015050620000287. Заочним рішенням Селидівського міського суду від 26 жовтня 2015 року позов ПАТ «Український [PERSON]» задоволено, вирішено питання щодо стягнення судового збору. У листопаді 2016 року від [PERSON] до суду надійшла заява про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою Селидівського міського суду від 28 листопада 2016 року заяву задоволено та скасовано заочне рішення. 23 лютого 2017 року позивачем уточнено позовні вимоги і зазначено, що 08 листопада 2013 року з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ «Укрбізнесбанк» та [PERSON] укладено договір поруки б/н. Відповідно до умов цього договору [PERSON] зобовязався солідарно нести відповідальність перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором КСПДФ /1017310.1 від 08.11.2013 року, укладеним між банком та [PERSON] на суму 600000грн. зі сплатою 15 процентів та строком погашення до 07.11.2018 року. Внаслідок порушення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором у відповідачів утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 28 липня 2015 року складає 631276,06грн., з яких: 516 820,87грн. сума заборгованості по кредиту, 83 855,19грн. сума заборгованості за процентами, 30 600грн. сума заборгованості по сплаті комісії. Суму заборгованості за кредитним договором позивач просив стягнути з [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Селидівського міського суду від 23 лютого 2017 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON]. Рішенням Селидівського міського суду від 18 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «УкрБізнесБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт зазначив, що суд, ухвалюючи рішення по справі, не звернув уваги на інші докази у справі, які були долучені до розгляду справи по суті представником банку в судовому засіданні 02.02.2017 року, яке відбувалось в режимі відео конференції, шляхом заявлення клопотання про долучення доказів до матеріалів справи з примірниками для сторони відповідача, а також які були надіслані до суду засобами електронного листування та повторно направлено в паперовому вигляді на адресу суду. Також представником позивача надано договір поруки від 08.11.2013 року та розширену довідку. З метою підтвердження факту отримання відповідачем кредиту та розміру сплачених платежів, банк надав суду виписку з розподільчого рахунку відповідача №37399101731001. Судом, на думку апелянта, не досліджено докази, що є вимогою процесуального законодавства. В судове засідання в режимі відеоконференції з»явився представник [PERSON] за договором- Кравець Д.М., представник Банку за дорученням [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність (а.с.20-21т.2). [PERSON] та [PERSON] в судове за сідання не з»явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, (а.с. 22-24 т.2). Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані докази укладання між сторонами кредитного договору, за порушення умов якого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість. Проте, такий висновок суду є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2013 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №КСПДФ/1017310.1, відповідно до умов якого банк надав у тимчасове користування грошові кошти в сумі 600000 грн. строком до 07 листопада 2018 року зі сплатою 15 процентів річних, що підтверджується копією договору(а.с.93 т.1). Відповідно до планового графіку погашення кредиту встановлено його щомісячне погашення. Договором іпотеки від 08.11.2013 року між Банком та [PERSON] забезпечено вимогу іпотекодержателя,що випливає з кредитного договору №КСПДФ/1017310.1 від 08 листопада 2013 року,укладеного між іпотекодержателем та [PERSON]. Предметом іпотеки є вбудоване приміщення за адресою м.Горлівка,вул..Рудакова,76. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] і цим же нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна- вбудоване приміщення загальною площею 159,4 кв.м за адресою м.Горлівка,вул..Рудакова,76 . (а.с.96-98). Для забезпечення виконання умов договору кредиту Банком 08.11.2013 року було укладено договір поруки з [PERSON] (а.с.161). З довідки про заборгованість вбачається, що станом на 28 липня 2015 року внаслідок порушення умов виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачем утворилась заборгованість загальною сумою 631276,06 грн., із яких сума заборгованості по кредиту -516820,87 грн.,сума заборгованості за відсотками-83855,19 грн., сума заборгованості по щомісячній комісії -30600 грн.. 9 квітня 2015 року за заявою представника ПАТ «Український [PERSON]» Великоновосілківським РВ ГУМВС України в Донецькій області відкрито кримінальне провадження №12015050620000287 за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами приміщення ПАТ «Український [PERSON]» в м.Донецьку по вул.Артема ,125 та незаконного заволодіння майном, коштами та документами Банку 13 березня 2015 року, що підтверджується витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань. З виписки особового рахунку по кредитному договору [PERSON] з 04.11.2013 року по 10.08.2015 року вбачається, що з 29 листопада 2013 року по 31 липня 2014 року відповідач [PERSON] частково погашала заборгованість по кредитному договору №КСПДФ/1017310.1 від 08 листопада 2013 року. Останній платіж в рахунок погашення кредиту було внесено 03.07.2014 року(а.с.159-160). Звертаючись до суду з позовом ПАТ «УкрБізнесБанк» посилався на те, що позивач не має можливості надати суду оригінал кредитного договору у зв'язку з тим, що він знаходився і залишився в приміщенні головного офісу банку за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України «Про Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року за №405/2014». Крім того, 13 березня 2015 року невстановленими озброєними особами здійснено незаконне зайняття приміщення банку в м. Донецьку по вул.. Артема, 125, незаконне заволодіння майном, коштами та документами банку, про що Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації було подано заяву до ГУ МВС України в Донецькій області. Відомості про правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 9 квітня 2015 року, відкрито кримінальне провадження № 12015050620000287. Зазначені обставини апеляційний суд вважає поважними причинами ненадання позивачем до суду першої інстанції оригіналу кредитного договору, як доказу надання кредитних коштів [PERSON], а висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що між сторонами укладено кредитний договір безпідставним, оскільки позовні вимоги позивача доведені іншими доказами. Таким чином,обґрунтованість підстав звернення до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема наявність між банком та [PERSON] кредитних відносин на підставі договору від 08 листопада 2013 року, обставини видачі кредитних коштів відповідачу у розмірі 600 тис. грн. строком до 07 листопада 2018 року зі сплатою 15,0% річних, внесення позичальником платежів на погашення кредиту, неналежність виконання кредитних зобовязань боржником, позивач підтверджував копією кредитного договору №КСПДФ/1017310.1, графіком погашення кредиту, нотаріально посвідченим договором поруки та договором іпотеки з [PERSON], довідкою про заборгованість станом на 28 липня 2015 року , випискою особового рахунку по кредитному договору. При цьому позивач зазначав, що позбавлений можливості надати суду примірник кредитного договору з додатковими угодами до нього, а також договори, укладені з відповідачем для забезпечення виконання кредитних зобовязань (договори іпотеки/застави/поруки тощо) у звязку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні головного офісу банку за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року за № 405/2014. Крім того, 13 квітня 2015 року невстановленими озброєними особами було здійснено незаконне зайняття приміщення банку за вищевказаною адресою, та незаконне заволодіння майном, коштами та документами банку, про що Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації було подано заяву до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області. Відомості про правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2015 року та відкрито кримінальне провадження № 12015050620000287. Судом першої інстанції безпідставно не враховано доводів банку щодо наявності кримінального провадження,порушеного за фактом незаконного заволодіння майном,коштами та документами банку в приміщенні головного офісу за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, що унеможливило надати оригали відповідних документів, які б підтверджували наявність кредитних відносин між сторонами. За встановлених обставин надані позивачем докази про існування договірних відносин з відповідачем в даному випадку є належними та допустими в розумінні положень ст.57 ЦПК України і підтверджують наявність кредитних відносин між сторонами. Системний аналіз наявних документів дає підстави зробити висновок про те, що відповідач [PERSON] 08 листопада 2013 року уклала з позивачем кредитний договір на відповідну суму, в теперішній час не виконує зобов'язання по поверненню кредиту та оплаті за користування ним, має заборгованість по договору, тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. Доводи про те,що між сторонами не існує кредитних зобов»язань спростовуються встановленими обставинами та представленими позивачем доказами на підтвердження своїх вимог, які відповідачами нічим не спростовані. Відповідачі обмежилися лише поясненнями про те, що оскільки не надано оригіналів відповідних документів, то і не підтверджено наявність кредитних відносин. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд установив, що згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Судом першої інстанції встановлено, що пунктом 3.2 договору поруки передбачено, що дія договору поруки припиняється з моменту повного виконання боржником або поручителем боргових зобовязань перед банком. Так як в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобовязань боржників за основними договорами не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Судом першої інстанції встановлено, що сторони визначили строк дії кредитного договору до 07.11.2018 року. Порядок сплати платежів є щомісячним згідно графіку. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору. Останній платіж в рахунок погашення кредиту було внесено 03.07.2014 року(а.с.159-160). В вересні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом про погашення заборгованості за договором кредиту, яка утворилася станом на 28.07.2015 року. Таким чином строк поруки з моменту останнього платежу з липня 2014 року припинився за спливом шести місяців. Між тим, строк виконання основного зобовязання встановлено до 07.11.2018 року, тобто на момент звернення з вказаним позовом зазначений строк не сплив. За таких обставин у Банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 09 березня 2015 року протягом наступних шести місяців до моменту звернення до суду з позовною заявою. З вищезазначеного слідує, що обовязок повернення заборгованості за кредитним договором до березня 2015 року лежить на боржникові [PERSON]. А з березня 2015 року заборгованість повинні погашати боржник солідарно з поручителем [PERSON]. Заборгованість за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року за розрахунками банку склала 631276,06 грн., із яких сума заборгованості по кредиту -516820,87 грн.,сума заборгованості за відсотками-83855,19 грн., сума заборгованості по щомісячній комісії -30600 грн.. Заборгованість за період з 1.03.2015 року по 28 липня 2015 року становить 419722,01 грн., яка складається з: 410000грн. поточна заборгованість за основним боргом; 7172,01 грн. поточна заборгованість за процентами; 2550 грн.- поточна заборгованість по сплаті щомісячної комісії . Зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з поручителя солідарно з боржником. Залишок заборгованості підлягає стягненню з боржника. За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з поручителя за шість місяців, які передували зверненню до суду з позовом, в сумі 419722,01 грн. . Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог. Позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості разом з поточними платежами підлягають задоволенню. За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо обґрунтованості відмови у задоволенні позову. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 4019,40 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки відповідно до зазначеної норми ЦПК України.

Outcome: partial