overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У березні 2016р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.11.2013р., відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 15.02.2016р. має заборгованість 14214,88 грн., яка складається з наступного: 1998,84 грн. - заборгованість за кредитом; 8962,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 653,09 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком Банку. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ Публічного Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 14214,88 грн. та судові витрати. До судового засідання представник позивача не зявився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд розглянути справу у відсутності представника позивача та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

У березні 2016р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.10.2010р. відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 31.12.2015р. має заборгованість - 13344 грн. 34 коп., яка складається з наступного: 1976,30 грн. - заборгованість за кредитом; 8019,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2237,13 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 611,64 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у сумі 13344 грн. 34 коп. та судові витрати. До судового засідання представник позивача не зявився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд розглянути справу у відсутності представника позивача та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У березні 2016р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідач повинен повернути позивачу суму боргу в розмірі 2100 дол. США та суму процентів за позикою в розмірі 900 дол. США, усього 3000 дол. США, на підтвердження чого 19.01.2015р. відповідач надав позивачу розписку, згідно умов якої відповідач повинен був повернути позивачу суму боргу 19.01.2015р. та при затримці повернення боргу приняв на себе зобовязання додатково виплачувати позивачу 50 дол. США за кожний день такого прострочення. На виконання взятих на себе зобовязань відповідач 30.01.2015р. сплатив позивачу 500 дол. США.; 04.02.2015р. сплатив 300 дол. США та 16.02.2015р. ще 300 дол. США. Тобто відповідачем на користь позивача було сплачено за вказаним договором позики 1100 дол. США. Таким чином, відповідач має заборгованість на користь позивача за основним зобовязанням в сумі 1900 доларів США. На теперішній час відповідач не виконав повністю обовязку з повернення коштів, отриманих у борг З урахуванням того, що за період з 17.02.2015р. по 22.02.2016р. відповідач не здійснював жодного погашення заборгованості, борг за прострочення виконання зобовязання складає 18\~500 дол. США (370 х 50 = 18500 дол. США), де 370 кількість днів прострочення виконання зобовязання, 50 сума, що підлягає сплаті за кожний день прострочення виконання зобовязання. Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшиний за сушенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В звязку із вказаним позивач просить суд стягнути з відповідача за період прострочення з 17.02.2015р. по 22.02.2016р. суму неустойки лише в розмірі, який дорівнюєсімі основного боргу - 1900 дол. США. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за договором позики складає 3800 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.02.2015р. відносно курсу долару США до гривні 26 грн. 85 коп, складає 102\~030 грн. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості за договором позики 102\~030 грн. та судові витрати. Позивач до судового засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.ю Відповідач [PERSON] до судового заідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У березні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочину в розмірі 2300 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої вимоги підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач, який знаходиться під вартою в слідчому ізоляторі про час та місце розгляду справи повідомлявся, надав суду заяву про не визнання вимог позову, просив слухати справу за його присутності, проте слухати справу у режимі відео конференції відмовився. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2016р. [PERSON] визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України з призначенням покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі частини 4 статті 70 КК України, остаточно призначено покарання 4 роки позбавлення волі. Даним вироком встановлено, що 31 березня 2015р. о 15.00 год., [PERSON], маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись поблизу будинку № 64 по вул. Космонавтів у м. миколаєві, під виглядом здійснення дзвінка, взяв у неповнолітньої [PERSON] мобільний телефон марки «UMI XI PRO» вартістю 2300 грн., який належить [PERSON] та в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на зазначену суму. Дана обставина не підлягає доказуванню у відповідності до статті 61 ЦПК України. Як передбачено частиною 1 статті 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тому вимоги позивача в частині стягнення матеріальних збитків внаслідок протиправних дій відповідача обґрунтовані та підлягають задоволенню в заявленій сумі 2300 грн. На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати в сумі 551,20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, в силу вимог пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

У березні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 09.07.1994 р. відділом РАГСу Мінського району м. Києва було зареєстровано шлюб із відповідачем [PERSON], а/з № 1015. Від даного шлюбу спільних неповнолітніх дітей не має. Як вказує позивач, наприкінці липня 2013 р. між сторонами відбувся конфлікт, а з вересня 2013 р. сторони не ведуть спільне господарство, не мають шлюбних стосунків. Посилаючись на зазначене, позивач просив розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] Ні позивач ні відповідач у судовому засіданні не з'явились, надіслали заяви щодо підтримки та визнання даного позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 09.07.1994 р. відділом РАГСу Мінського району м. Києва було зареєстровано шлюб між сторонами по справі, а/з № 1015. Спільних дітей сторони не мають. Як з'ясував суд, з вересня 2013 р. сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому їх шлюб носить формальний характер. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Суд вважає за необхідне згідно ст. 88 ЦПК України стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 551,20 грн., достягнувши із позивача на користь держави 64 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У березні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відділом РАГСу Івано-Франківської МУЮ а/з № 774 18.06.2009 р. було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу є дитина - [PERSON] [INFO] Як вказує позивач, сторони не мешкають разом більше року за одною адресою та не ведуть спільне господарство. Посилаючись на зазначене, позивач просив розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] Позивач у судовому засіданні не з'явилась, у тексті позову вказала, що слухання справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання з'явився, але жодного пояснення щодо позовних вимог не надав, але вказав, що згоден на розірвання шлюбу, так як позивач вже 4 р. співмешкає з іншим чоловіком. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб 18.06.2009 р. відділом РАГСу Івано-Франківської МУЮ було зареєстровано шлюб, а/з № 774. Від даного шлюбу є дитина [PERSON] [INFO] Як з'ясував суд, сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків з моменту подружньої зради позивача, а відповідач при цьому жоден дій щодо утримання даного шлюбу не зробив, а тому їх шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

У березні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання, посилаючись на те, що він продовжує на цей час навчання в Державному вищому навчальному закладі «Національний гірничий університет» на першому курсі, форма навчання денна, на платній основі, стипендію не отримує. Термін його навчання до [INFO] р.. Він потребує матеріальної допомоги. Відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча має змогу її надавати. Позивач просив стягнути аліменти у розмірі 1\\6 частини доходів відповідача, щомісячно. Представник позивача надала суду заяву про підтримку позову та про розгляд справи у її та позивача відсутність. Представник відповідача надала суду заяву про визнання позову та про розгляд справи у її та відповідача відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи - докази: копії: свідоцтва про народження [PERSON]; податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця [PERSON] за 2015 р.; довідку № 14/02-2579 від 26.02.2016 р. з місця навчання (а.с. 6, 8, 9). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач має можливість надавати допомогу своєму сину, який продовжує навчання. [PERSON], [INFO], продовжує навчання на денному відділенні по [INFO] р., на платній основі, стипендію не отримує (а.с. 6, 9). Відповідач - [PERSON] є батьком дитини та може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, оскільки визнав позовні вимоги в розмірі 1/6 частини (а.с. 6). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання, у зв'язку з цим потребують матеріальній допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів, суд, на підставі ст. ст. 182, 200 СК України, бере до уваги матеріальне становище дитини, матеріальне становище позивача, і вважає, що позов підлягає задоволенню, а стягненню підлягають аліменти у розмірі 1/6 частини доходів відповідача, починаючи з 01.03.2016 р., до [INFO] р.. Згідно статті 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.в дохід держави, від сплати якого звільненийпозивач при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У березні 2016 р. позивач звернувся до суду із позовом, яким просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 21 в будинку № 39 по вул.Вінграновського (колишня вул. Енгельса), у м. Миколаєві та зняти його з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зареєстрований за даною адресою, однак не проживає, виїхав до іншого міста та його місцезнаходження невідоме. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивачу не відомо місцезнаходження відповідача, відносин з ним не підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Третя особа, [PERSON], яка також допитана в якості свідка, в судовому засіданні суду пояснила, що є донькою позивача та матірю відповідача. Пояснила, що відповідач є її сином від першого шлюбу, його забрав до себе батько, з яким шлюб розірваний, і на даний час син проживає з ним в іншому місті, а вона останній раз сина бачила в 2003 році. Суд заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. У неприватизованій квартирі № 21 в будинку № 39 по Вінграновського (колишня вул. Енгельса) у м.Миколаєві зареєстровані: власник особового рахунку [PERSON], його донька [PERSON], та її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.22, 34-35). [PERSON] є наймачем квартири № 21 в будинку № 39 по Вінграновського (Енгельса), у м. Миколаєві за Договором найму житлового приміщення, з 1970 року (а.с. 8). Актом про не проживання від 09 березня 2016 р., складеного та підписаного сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідченого начальником ЖКП «Південь», встановлено, що [PERSON], [INFO], не проживає у квартирі № 21 в будинку № 39 по Вінграновського, у м.Миколаєві. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу УРСР, за наймачем при тимчасовій відсутності зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, наявні докази в сукупності дають підстави вважати, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем проживання більше, ніж 6 місяців, що є підставою визнати його таким, що втратив право користування квартирою. Зі змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, а тому вимога зобовязання зняття відповідачки з реєстрації задоволенню не підлягає, оскільки поглинається при задоволенні позову по суті основної вимоги. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

У березні 2016 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини його доходів на своє утримання, посилаючись на те, що з нею проживає їх спільна дитина - син [PERSON], [INFO], а відповідач не надає їй матеріальної допомоги. Позивач надала до суду заяву про підтримку позову, згоду на заочний розгляд справи у її відсутність. Відповідач за відомостями від 05.04.2016 р. адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області у м. Кривому Розі, зареєстрованим в Дніпропетровській області не значиться, повідомлявся згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України, через оголошення в пресі, про що свідчить оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» № 36 (1735) від 19.05.2016 р., в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову суду не надав. Суд ухвалює заочне рішення, зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем - матір'ю дитини та не надає матеріальної допомоги наутримання дружини (а.с. 5, 6, 7, 8). Відповідно до ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка, до досягнення дитиною 3-х років, якщо дитина проживає з нею. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., від сплати якого звільнена позивач. На підставі викладеного, ст. ст. 75, 79, 80, 84 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

У березні 2016 р. позивачі звернулись до суду із позовом, яким просили визнати відповідачів, такими, що втратили право користування будинком № 10 по вул. Горохівська, у м. Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі були зареєстровані в будинку з дозволу їх матері [PERSON], яка на даний момент померла, а вони, тобто позивачі, є спадкоємцями після її смерті. Відповідачі вже більше двох років в будинку не проживають, тому позивачі просять визнати їх такими, що втратили право користування. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву до суду про слухання справи у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Будинок № 10 по вул. Горохівській у м. Миколаєві належав на праві власності [PERSON] на підставі: Договору дарування від 27 листопада 2006 року (1/2 частки будинку), та Свідоцтва про право на спадщину від 24 грудня 2004 р. після смерті [PERSON] (1/2 частки будинку). (а.с. 10,12). [PERSON] померла 10 листопада 2009 року (а.с. 55). Як вбачається з копії спадкової справи № 306/2010 р. після смерті [PERSON], позивачі є спадкоємцями після смерті спадкодавці, тобто своєї матері, які звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини і є такими, що прийняли спадщину у відповідності до частини 2 статті 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті матері були зареєстровані разом з нею у зазначеному будинку (а.с. 52, 53, 55, 61). Відповідно до копії виписки з будинкової книги та копії довідки форми № 3, виданої позивачці [PERSON] 22 лютого 2016р., у будинку № 10 по вул. Горохівська у м. Миколаєві, окрім брата позивачки - [PERSON], зареєстровані її дядько - [PERSON] та дядько - [PERSON] (а.с. 5,16). Між тим, згідно акту про не проживання, складеного у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON], посвідченого начальником ЖЕК № 14, [PERSON] та [PERSON] у зазначеному будинку не проживають більше двох років (а.с. 6). Згідно частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Надані докази, в сукупності, дають підстави для визнання факту не проживання відповідачів у будинку понад один рік без поважних причин, а тому, у відповідності до статті 405 ЦК України, є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

У березні 2016р. позивачка звернувся до суду із позовом, яким просила просила: розірвати шлюб між нею та [PERSON], а також визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 141 в будинку № 23-а по пр. Миру, у м. Миколаєві, та зобовязати його знятись з реєстрації. Ухвалою від 08 червня 2016 р. вимоги щодо визнання відповідача втративши право користування та зняття з реєстрації виділені в окреме провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивачки з відповідачем був укладений шлюб, на даний час подружні відносини припинені, а відповідач, будучи зареєстрований в належній їй квартирі, за місцем реєстрації не проживає з грудня 2013р., оскільки виїхав в місто Стамбул, жодного звязку з ним не підтримує. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала. Треті особи [PERSON] і [PERSON] вимоги позову підтримали. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. У відповідності до копії свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після укладення шлюбу 16 січня 2010 р. з [PERSON] Шахін огли, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до довідки форми № 3, виданої ЖКП ММР «Південь» 29 березня 2016р., в квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Актом від 23 березня 2016р., складеного в присутності мешканців будинку № 23-а по пр. Миру у м.Миколаєві, який посвідчений мастером та паспортистом ЖЕК-17, встановлено, що [PERSON] Шахін огли не проживає за зазначеною адресою з грудня 2013р. (а.с. 10). У відповідності до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Згідно частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт не проживання відповідача у квартирі понад один рік без поважних причин, а тому, у відповідності до статті 405 ЦК України, є підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Зі змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, а тому вимога зобовязання зняття відповідачки з реєстрації задоволенню не підлягає, оскільки поглинається при задоволенні позову по суті основної вимоги. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial