Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 18.02.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CL19505. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач отримав кредит в сумі 15 000,00 доларів США, зі сплатою 24% річних за користування кредитом, що передбачено Додатком №2 до Кредитного договору. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме в порядку передбаченому п. 3.1 Кредитного договору видав відповідачу кредитні кошти, шляхом банківського переказу коштів на його рахунок, а саме вказані кошти було перераховано на рахунок [NUMBER], що підтверджується випискою по рахунку відповідача. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором №CL19505 від 18.02.2008 року, утворилась заборгованість, яка складає 130 456,98 грн., з яких: - інфляційні втрати - 118 466,30 грн.; -3 % річних - 11 990,68 грн. Вказав, на існування судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.08.2009 року, яким стягнуто з [PERSON], на користь Вікритого акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитом в сумі 135474,97 грн. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» суму інфляційних втрат в розмірі 118 466,30 грн., суму трьох відсотків річних у розмірі 11 990,68 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 18.02.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CL19505. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач отримав кредит в сумі 15 000,00 доларів США, зі сплатою 24% річних за користування кредитом, що передбачено Додатком №2 до Кредитного договору. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору кредитор зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених у Договорі, Додатку 1 та Додатку 2, а позичальник зобов'язується погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором. Згідно п. 2.1 Кредитного договору проценти на кредит обчислюються, виходячи з фактичної кількості днів у місці та році, що складається з 365 днів, включаючи дату надання кредиту, в яку вони починають нараховуватися, але не включаючи дату фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору погашення основної суми кредиту та сплата процентів здійснюється у формі щомісячних ануїтентних платежів у строки та сумах, встановлені для сплати таких ануїтентних платежів. Виходячи з додатку №1 до Кредитного договору №CL 19505 від 18.02.2008 року відповідачу встановлено індивідуальні умови надання та погашення кредиту, згідно якого процентна ставка (станом на день укладення договору) складає 24 % річних, підвищена процентна ставка (в разі прострочення платежу) - 72% річних, сума щомісячного платежу становить 367,55 у.о.; датою сплати щомісячного платежу - є кожне 25-е число місяця; дата останнього платежу 25.01.2015 р. Крім того, судом встановлено, що 05.08.2009 року Києво-Святошинським районним судом Київської області справі №2-н-141/09 було видано судовий наказ за результатами розгляду заяви ВАТ «Універсал Банк» до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 4732,30 грн., по процентах - 24924,31 грн., по сумі дострокового стягнення кредиту - 103694,05 грн., по підвищених відсотках - 1435,38 грн., витрати по сплаті судового збору 673,93 грн., витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення розгляду заяви 15,00 грн., а всього 135474,97 грн. Судовий наказ набув чинності 07.09.2009 року. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Крім того, у абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приймаючи до уваги межі позовних вимог, виходячи із зазначених вище норм матеріального права, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача та відсутність законних підстав для їх задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved