Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Посилалась на те, що відповідач ухиляється від виховання та матеріального утримання дитини, яка хворіє на фебрильні судоми, аденоїди 2 ступеню, рецидивуючий бронхіт та потребує постійного лікування. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків стосовно виховання сина, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться станом здоров'я, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не надає, просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник позов не визнали та пояснили, що позивачка перешкоджає у спілкуванні із сином. Прокурор та представник служби у справах дітей вважають що позов задоволенню не підлягає. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, беручи до уваги думку прокурора та третьої особи, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Такими обставинами є факти, якщо батьки : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3)жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками (пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», далі - Постанова). За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, і питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей ( пункт 15 Постанови). Позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Непередбачуваність позитивного результату у конкретній ситуації позбавляє змісту застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статус остаточного, також підкреслив необхідність чітко встановити факти незадовільності виховання дітей, причини цього та обґрунтувати необхідність втручання в сімейне життя. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлено із декількох підстав, суд має перевірити та обґрунтувати в рішенні кожну з них (пункт 16 Постанови). Судом встановлено, що сторони з 20 листопада 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 вересня 2011 року було розірвано (а.с.32). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає разом із матір'ю [PERSON] Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 13 лютого 2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в сумі 650 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11 вересня 2012 року (а.с.39-41). Згідно довідки-розрахунку Шевченківського ВДВС №25139 від 27.11.2013 року заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.12.2013 року становить 226,67 грн. (а.с.57). З наданих відповідачем квитанцій вбачається, що в січні, лютому та березні 2014 року він сплачував аліменти на утримання сина (а.с.56 зворот). Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що він від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється, його вини у недостатньому спілкуванні з сином немає, оскільки [PERSON] налаштовує сина проти нього та перешкоджає спілкуванню з ним. З матеріалів справи вбачається, що відповідач ознак наркологічних захворювань не виявляє, за психіатричною допомогою за останні п»ять років не звертався, на обліку не перебуває (а.с.52). В 2011 році відповідач [PERSON] звертався до комісії з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради з приводу участі у вихованні малолітнього сина. Рішенням органу опіки та піклування виконкому Чернівецької міської ради №674/18 від 25.10.2011 року визначено участь у вихованні дитини і встановлено порядок побачення гр..[PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO] щовівторка та щосуботи з 17.00 до 19.00 годин в присутності матері (а.с.145). З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] слідує, що відповідач робив спроби спілкування з сином а також спілкувався з ним. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 20.05.2014 року вбачається недоцільність позбавлення батьківських прав гр..[PERSON] (а.с.97). Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вважає, що матеріали справи не містять конкретних фактів неналежного виховання неповнолітнього [PERSON] з боку батька, а також фактів відсутності піклування, незабезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, не створення умов для отримання дитиною освіти тощо, що за законом може бути розцінено як свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків. Не встановлено судом і інших фактів негативного ставлення батька до дитини (жорстокого поводження, застосування недопустимих методів виховання тощо). З огляду на викладене, позов є безпідставний і в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed