Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 21.09.1996 року та мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року. Діти проживають разом з позивачем і повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач з 2008 року не проживає разом із сім'єю, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, від сплати необхідних витрат на школу, художню школу, заняття танцями ухиляється, не спілкується з дітьми та не приймає участі в їх утриманні. На даний час позивач не працює, знаходиться у декретній відпустці. Коштів на утримання дітей не вистачає. Тому позивач, з урахуванням уточнюючої заяви, просила суд стягнути з відповідача половину грошових коштів від вартості утримання дітей: повнолітньої [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання грошові кошти щомісяця в твердій грошовій сумі у розмірі 3455,00 грн., починаючи з 10.09.2013 року та до закінчення навчання чи до досягнення 23-ох річного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою; додаткові витрати (лікування, навчання) на [PERSON] у розмірі 19300,00 грн.; неповнолітньої [PERSON], [INFO], грошові кошти у твердій сумі у розмірі 3050,00 грн., починаючи з 10.09.2013 року та у разі навчання до досягнення 23-ох річного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою; додаткові витрати (лікування, навчання) на [PERSON] у розмірі 16550,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача оплачені юридичні послуги за складання документів у розмірі 6000,00 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей [PERSON] в розмірі 1/8 частки з моменту подачі позовної заяви, [PERSON] в розмірі 1/8 частки з моменту подачі позовної заяви, оскільки на його утриманні перебувають діти від цивільного шлюбу - [PERSON], [PERSON] та їх мати, в іншій частині заперечує проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21.09.1996 року та мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що діти проживають разом з позивачкою, знаходяться на її утриманні. Відповідно довідки ЖБК «Общепіт-1» №68/16-с від 20.07.2016 року [PERSON] мешкає разом зі своїми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно довідки Первинної профспілкової організації працівників державної податкової адміністрації у м. Києві від 31.03.2014 року [PERSON] оздоровлювала та лікувала своїх дітей [PERSON] та [PERSON] у 2012 році в ДСОЦ «Маяк» м. Євпаторії (вартість однієї путівки - 3600 грн.), у 2013 році в санаторії «Київ» м. Алушта (вартість однієї путівки - 5100 грн.) (а.с. 13). Відповідно довідки Державної художньої середньої школи ім. Т.Г. Шевченка №85-14 від 18.03.2014 року, [PERSON] дійсно є учнем 7-А класу Державної художньої середньої школи ім. Т.Г. Шевченка (а.с. 14). Відповідно характеристики [PERSON] від 23.06.2014 року активну участь у вихованні дівчинки бере мати, під час навчання, іспитів та на батьківські збори батько жодного разу не з'являвся, успіхами доньки не цікавився (а.с. 15). Відповідно довідки Київського національного університету будівництва і архітектури №1019 від 17.09.2015 року [PERSON] дійсно є студенткою 1 курсу денного відділення навчання, контрактної форми навчання, кафедри «Архітектура будівель і споруд» (а.с. 16). Відповідно акту ЖБК «Общепіт-1» №67/16-с від 20.07.2016 року [PERSON] мешкає разом зі своїми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS], власник квартири [PERSON] - чоловік, не проживає та не зареєстрований, за даною адресою не з'являється, має заборгованість за комунальні послуги та витрати ЖБК ніколи не сплачував (а.с. 21). Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ст. 191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлено у 2017 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 199 СК України). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 СК України). Відповідно довідки державної фіскальної служби України від 20.09.2016 року [PERSON] дійсно працює в Державній фіскальній службі України з 14.11.2014 року на посаді головного державного інспектора, відповідно до Наказу від 08.12.2015 року №512-в працівник знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 12.12.2015 року по 27.07.2018 року (а.с. 64). Як пояснив в судовому засіданні відповідач, на його утриманні ще перебувають діти від цивільного шлюбу - [PERSON], [PERSON] та їх мати, тому не має можливості матеріально забезпечити всіх дітей. Відповідно довідки ПП «Ембер» від 24.11.2016 року відповідач працює в ПП «Ембер» з 02.06.2000 року та займає посаду директора, дохід за період з 01.01.2016 року по 31.10.2016 року склав 27643,24 грн. (а.с. 102). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надано квитанції, які підтверджують оплату за навчання [PERSON] (а.с. 91-99). Враховуючи обставини справи, перебування дітей на утриманні позивачки, враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача, обов'язок обох батьків утримувати дітей, беручи до уваги, що відповідач оплачує навчання [PERSON], суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання лише неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 22.09.2016 року до повноліття дитини. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування та навчання дітей, то дана вимога не може бути задоволена, оскільки позивачем не доведено та не надано належних доказів таких витрат, тому суд приходить до висновку про відмову в даній частині позовних вимог. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення; додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи факт порушення права позивача, для отримання правової допомоги вона уклала договір-доручення про надання правової допомоги від 01.09.2016 року з адвокатом Філоненко Яною Вячеславівною, відповідно до умов п. 2.3.1 якого, клієнт зобов'язаний сплатити адвокату гонорар в розмірі та в строк погоджені між ними, а саме, відповідно до додаткової угоди від 01.09.2016 року сторони домовилися, що вартість робіт адвоката становить: 5000,00 грн. за підготовку позову та участь в трьох судових засіданнях, до подачі позову клієнт вносить 5000,00 грн. (а.с. 29-30). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги (ч. 1 ст. 56 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Філоненко Яною Вячеславівною, було укладено договір - доручення про надання правової допомоги від 01.09.2016 року, в матеріалах справи міститься розрахунок витраченого часу на надання правової допомоги від 10.09.2016 року, але відсутній документ, який підтверджує розмір витрат, сплачених позивачем за надання правової допомоги відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача в якості понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 гри. не підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи обставини справи, перебування дітей на утриманні позивачки, обов'язок обох батьків утримувати дітей, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, матеріальний стан відповідача, враховуючи, що позивачем не доведено стягнення додаткових витрат на дітей та оплату витрат на правову допомогу, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial