Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що 10 листопада 2006 року Рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору, у складі третейського судді Руденко А.Л., визнано угоду укладену 22 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] з приводу передачі у власність [PERSON] квартири [ADDRESS] . 19 грудня 2006 року Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» проведено реєстрацію права власності квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 15067558. Маючи намір подарувати квартиру, позивач звернувся до державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 з питанням, щодо порядку оформлення договору дарування квартири, однак отримав відмову нотаріуса. Зазначено, що рішення Третейського суду від 10 листопада 2006 року, винесено з порушенням вимог ч. 3 ст.55 Закону України «Про третейські суди», без виконавчого документа, виданого компетентним судом, на підставі чого, зазначене рішення третейського суду відповідно до вимог ч. 3 ст.47 Закону України «Про нотаріат» не може\~бути прийнято\~нотаріусом в\~якості правовстановлюючого\~документу для\~посвідчення цивільно-правової\~угоди про\~відчуження нерухомого\~майна. Таким чином, оскільки нотаріусом фактично не визнається право власності на належне позивачеві нерухоме майно, що набуте згідно діючого законодавства, яке діяло на час придбання нерухомого майна, виконавчий документ отримати в компетентному суді, в зв`язку з пропуском строку для звернення неможливо. Позивач не може вільно розпоряджатися своїм майном, тому вимушений звернутись до суду. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 квітня 2021 року суддею Варакіною Н.Б. відкрито спрощене позовне провадження по справі. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача [PERSON] через канцелярію суду надала заяву, якою просила повести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином. За таких обставин, згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~ст. 12 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10 листопада 2006 року Рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору, у складі третейського судді Руденко А.Л., визнано угоду, укладену 22 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] з приводу передачі у власність [PERSON] квартири [ADDRESS] (а.с.5-6). 19 грудня 2006 року Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» проведено реєстрацію права власності квартири за адресою: [ADDRESS] ,\~реєстраційний номер:\~15067558 (а.с.7). Позивач звернувся до державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 з питанням, щодо порядку оформлення договору дарування квартири, однак отримав відмову нотаріуса. Зазначено, що рішення Третейського суду від 10 листопада 2006 року, винесено з порушенням вимог ч.З ст.55 Закону України «Про третейські суди», без виконавчого документа, виданого компетентним судом, на підставі чого, зазначене рішення третейського суду відповідно до вимог ч.З ст.47 Закону України «Про нотаріат» не може бути прийнято нотаріусом в якості правовстановлюючого документу для посвідчення цивільно-правової угоди про відчуження нерухомого майна. Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України «Про третейські суди», сторони які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань та застережень. У випадку державної реєстрації прав власності на нерухоме майно на підставі рішення третейського суду, таке рішення третейського суду не може бути виконане лише сторонами спору, а потребувало здійснення певних дій органу державної реєстрації права. Відповідно до п.2 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~9\~від 06.11.2009\~року «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно з п. VII ст.\~55\~Закону України\~« Про\~Третейські суди» зі змінами та доповненнями, внесеними ЦПК України\~від 18.03.2004\~року Закону України від 15.03.2005 року № 3541 - IV від 05.03.2009 року № 1076 - VI, Податковим кодексом України від 02.12.2010 року, № 2755 - VI, Законами України\~від 03.02.2011\~року №\~2983\~-\~VI від 07.04.2011 року № 3205 - VI, рішення Третейського суду підлягає негайному виконанню та державній реєстрації. Згідно ст. 56 ч.1\~цього ж\~Закону протягом трьох років може бути виданий виконавчий документ з дня прийняття рішення третейським судом. Цей документ видається компетентним судом, а п.3 ч.2 вказаної вище статті визначає, що компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документу в разі пропущення строку для звернення за видачею виконавчого документу. Позивачем пропущено строк для отримання виконавчого листа на підставі рішення Третейського суду від 10 листопада 2006 року, при цьому право власності та законність набуття нерухомого майна не оспорюється, вимоги позивача не порушують права будь-яких інших осіб, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Стаття 392 цього ж\~Кодексу передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved