Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

У березня 2019 року [PERSON] звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , в якій просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтуванні позову зазначено, що вона є власником квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, що підтверджується Реєстраційним посвідченням Фастівського бюро технічної інвентаризації та Технічним паспортом на Квартиру. На даний час у вказаній Квартирі, крім неї також реєстрацію місця проживання мають її донька - [PERSON] та її син - [PERSON] . Фактично в даній квартирі відповідач не проживає майже тринадцять років, тобто з 2006 року, що підтверджується. З 2006 року [PERSON] зібравши речі переїхав до іншого місця проживання, адреса їй невідома, у зв`язку з чим вона вимушена сплачувати усі платежі власним коштом, адже звернутися до Відповідача з вимогою про погашення відповідних платежів, які нараховуються у зв`язку з тим, що він зареєстрований у належній їй квартирі не має можливості. Отже, не маючи інших засобів для того, щоб вирішити питання про зняття з реєстрації місця проживання відсутнього тривалий час (майже 13 років) [PERSON] , вона вимушена звертатися з даним позовом до суду, адже за таких обставин факт реєстрації [PERSON] у належній їй на праві власності Квартирі обмежує передбачені чинним законодавством її права, як власника майна на володіння, користування та розпорядження належним майном, зокрема можливості у здійсненні реєстрації у Квартирі інших осіб, оскільки у такому випадку необхідна згода всіх зареєстрованих осіб. Позивач у судове засідання не з`явилась, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити (а.с. 37). Відповідач у судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі, не заперечує щодо його задоволення (а.с. 33, 35). Відповідно до ч. 3 ст.200, ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням Фастівського бюро технічної інвентаризації (а.с. 11) та Технічним паспортом на квартиру (а.с. 12-15). Відповідно до довідки відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про склад зареєстрованих осіб № 1941 від 26.02.2019 року вбачається, що [PERSON] , 1984 року народження зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до довідки депутата Васильківської міської ради Бурсової Л.П. №104 від 28 липня 2016 року, за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , 1984 року народження, але проживає за іншою адресою (а.с. 17). Згідно довідки депутата Васильківської міської ради [PERSON] О. №12 від 01.03.2019 року, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , але не проживає за зареєстрованою адресою (а.с. 18). Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім`ї права користування займаним приміщенням. За ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У відповідності до вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що [PERSON] тривалий час не проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , не мав перешкод в користуванні спірним житловим приміщенням, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняв, з заявами про вселення на спірну житлову площу не звертався. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. В силу наведеної норми позивач повинен звертатися до органу реєстрації з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад один рік, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає підстави суду визнати відповідача таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved