Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просив визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті його дружини - [PERSON] , яка померла [INFO] . На підтвердження своїх заявлених позовних вимог покликався на те, що після смерті його дружини відкрилась спадщина на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала покійній на підставі договору - купівлі продажу від 12.09.1997 року, що посвідчений директором універсальної товарної біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» [PERSON] . Проте звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач отримав відмову, оскільки подані документи не відповідають вимогам закону, зокрема, договір за яким була придбана квартира, не був нотаріально посвідчений, а приписи ст. 203 ЦК України передбачають обов`язкове укладання нотаріально посвідченої угоди купівлі-продажу нерухомості. Отже, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки діюче законодавство на момент укладення договору купівлі-продажу спадкової квартири, не передбачало нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості. Також вказує, що інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини на його користь. З урахуванням заяви від 19.02.2019 р. про зміну підстав позову, просив визнати за ним право власності на квартиру загальною площею 41, 7 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2019 року (головуючий суддя Женеску Е.В.) позовну заяву було залишено без руху, надано позивач строк для усунення недоліків - протягом п`яти днів з дні отримання копії ухвали. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11.12.2019 р. суддю [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2020 р. справу було розподілено судді Литвиненко І.Ю. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2020 року, справа була прийнята в провадження судді Литвиненко І.Ю., ухвалено продовжувати розгляд в порядку загального позовного провадження. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 29 липня 2020 року за № 2299/3дп/15-20, суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із внесенням подання про звільнення судді з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2020 р. справу розподілено судді [PERSON] . Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 грудня 2020 року суддю [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади судді. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2020 р. справу розподілено судді [PERSON] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2021 року, справу прийнято в провадження судді Кондрашова І.А., призначено підготовче засідання на 24.02.2021 р. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2021 р. задоволено клопотання позивача та витребувана із Магдалинівської державної нотаріальної контори копія спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2021 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду. Позивач та його представник - адвокат Пономаренко О.Л. в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце повідомлялись належним чином, надали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнають, просять розглядати справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (стаття 1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (стаття 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який вони уклали 01 лютого 1969 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За період перебування у шлюбі [PERSON] було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу квартири від 12 вересня 1997 р., що зареєстрований універсальною товарною біржою «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом». Як видно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказану квартиру та земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2.000 га. на території Оленівської сільської ради, Магдалинівського району, Дніпропетровської області. 13 грудня 2017 року [PERSON] звернувся в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини до державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори із заявою, в якій повідомив, що приймає все спадкове майно, що залишилось після смерті його дружини. Іншими спадкоємцями за законом є [PERSON] та [PERSON] , проте з дослідженої судом спадкової справи вбачається, що останні відмовились від прийняття спадщини на користь [PERSON] , про що подали нотаріусу відповідні заяви. Отже, єдиним спадкоємцем, який претендує на спадкове майно, є [PERSON] . Листом від 04.06.2018 р. за вих. № 692/02-14 нотаріус повідомила [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, оскільки згідно ч. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4.14, 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» не подано відомості (інформацію) та документи, які необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру на ім`я [PERSON] . Згідно п.п. 4.12, 4.15 Розділу ІІ глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Встановлено, що позивачем надано нотаріусу як правовстановлюючий документ договір купівлі - продажу квартири від 12.09.1997 року, що посвідчений директором універсальної товарної біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» [PERSON] та зареєстрований в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради 21.11.1997 р. Цей договір укладений у простій письмовій формі. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 1997 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.91 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На момент укладання договору купівлі-продажу спадкової квартири, товарні біржі в Україні реєстрували такі угоди на підставі ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». Такі угоди не вимагали нотаріального посвідчення та приймались БТІ для реєстрації права власності. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 названого Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приймаючи до уваги, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , а також з огляду на те, що на момент укладання договору-купівлі продажу квартири сторони керувались спеціальним законодавством, яке діяло на той час, і ним не було передбачено нотаріального посвідчення договорів, що укладались на товарних біржах, суд вважає, що право власності на нерухоме майно було набуте [PERSON] правомірно, оскільки зі змісту договору слідує, що сторонами проведено розрахунок; покупець отримав у власність квартиру, а продавець отримав за неї обумовлену грошову суму; претензій не висловлено, договір підписано сторонами та проведена його реєстрація товарною біржою. Додатково суд враховує, що [PERSON] було зареєстровано право власності на це нерухоме майно в органах БТІ. Отже, оскільки спадкоємець позбавлений можливості у встановленому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , суд вважає можливим захистити невизнані права [PERSON] та визнати за ним право власності на це спадкове майно. Судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved