Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 26 жовтня 2007 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який встановив на рівні 5 000 грн., а відповідачка зобов'язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 24 % річних та комісію в розмірі 3,5 % від суми кредиту. Наслідками порушення договору в частині вчасного повернення кредиту, внесення плати за користування ним або комісії є обов'язок позичальника сплачувати проценти в підвищеному розмірі - 180 % річних від простроченої суми та неустойку (штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову). Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобов'язань, банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії виконувала не належним чином в зв'язку з чим станом на 02 березня 2016 року виникла заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 38 395,72 грн., в тому числі: - заборгованість по кредиту - 3 216,97 грн.; - заборгованість по процентам - 17 252,19 грн.; - заборгованість по комісії 15 622 грн.; - нарахованих штрафів в загальному розмірі 2 304,56 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Свої заперечення проти позову обгрунтовували наявністю поважних причин невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань (незадовільним станом здоров'я відповідачки, обумовленим тяжкою хворобою, необхідністю постійного лікування, придбання лікарських засобів, тяжким матеріальним становищем), сприянням кредитора у збільшенні розміру боргу. Також просили врахувати, що значна частина заборгованості вже була стягнута судом за позовом банку та застосувати наслідки спливу позовної давності по частині вимог. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення відповідачки [PERSON], її представника [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір б/н в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, банківських тарифів та пам'ятки клієнта, діє з моменту його укладення до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Відповідно до договору банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який встановив на рівні 5 000 грн., а відповідачка зобов'язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 24 % річних та комісію в розмірі 3,5 % від суми кредиту. Наслідками порушення договору в частині вчасного повернення кредиту, внесення плати за користування ним або комісії є обов'язок позичальника сплачувати проценти в підвищеному розмірі - 180 % річних від простроченої суми та неустойку (штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову). Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобов'язань банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що відповідачка умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії належним чином не виконувала в зв'язку з чим в жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, що утворилася станом на 06 жовтня 2013 року в розмірі 26 381,65 грн., в тому числі 3 180,12 грн. заборгованості по кредиту, 11 244,07 грн. заборгованості по процентам, 10 225 грн. заборгованості по комісії та 1 732,46 грн. нарахованого штрафу. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року позов задоволено частково, встановлено вищевказаний розмір заборгованості станом на 06 жовтня 2013 року, проте з врахуванням вини кредитора з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість в меншому розмірі - 6 780,12 грн., в тому числі заборгованість по кредиту - 3 180,12 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1 200 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 300 грн.; нарахований штраф за порушення зобов'язань в загальному розмірі 1 100 грн. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічні умови містить й кредитний договір. Тому наявність рішення суду про стягнення боргу за грошовим зобов'язанням, що не було виконане вчасно, не може свідчити про припинення між сторонами зобов'язання до дня його фактичного виконання. Аналогічні висновки зробив в своїй постанові від 23 вересня 2015 року по справі №6-1206цс15 Верховний Суд України, який зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. З пояснень відповідачки та матеріалів справи вбачається, що судове рішення про стягнення з неї боргу на час розгляду справи в повному обсязі не виконане. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, що утворилася за період з 06 жовтня 2013 року по 02 березня 2016 року. Згідно матеріалів справи вказана заборгованість складає: - заборгованість по кредиту - 36,85 грн. (3 216,97 грн. - 3 180,12 грн.); - заборгованість по процентам - 6 008,12 грн. (17 252,19 грн. - 11 244,07 грн.); - заборгованість по комісії 5 397 грн. (15 622 грн. - 10 225 грн.); - нарахованих штрафів в загальному розмірі 572,10 грн. (2 304,56 грн. - 1 732,46 грн.). Розмір заборгованості не оспорювався стороною відповідача та повністю підтверджується наданим розрахунком боргу та випискою з рахунку позичальника. При цьому суд вважає безпідставними доводи сторони відповідача щодо: -наявності поважних причин невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань (незадовільний стан здоров'я відповідачки, обумовлений тяжкою хворобою, необхідність постійного лікування, придбання лікарських засобів, тяжке матеріальне становище), оскільки вказані обставини не є підставами для повного або часткового звільнення боржника від виконання зобов'язання та не можуть бути враховані судом; -сприяння кредитора у збільшенні розміру боргу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, останній перешкоджав виконанню зобов'язання або іншим чином сприяв збільшенню розміру збитків. Водночас слід врахувати, що згідно ч. 2 ст. 616 ЦК України сприяння кредитора у збільшенні розміру збитків має своїм наслідком виключно зменшення розміру нарахованих збитків та неустойки, проте не є підставою для зменшення розміру інших нарахувань (процентів, комісії тощо); -необхідності застосування наслідків спливу позовної давності по частині вимог, оскільки передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності в силу ч. 2 ст. 264 ЦК України переривався з пред'явленням банком первісного позову і до дня повторного звернення не сплив. В зв'язку з встановленим та на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 431,18 грн. судового збору.

Outcome: partial