Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про відшкодування моральної шкоди. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач зверталася до відповідача із запитом про надання публічної інформації щодо наявних на території міста Кременчука вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з орієнтирами розташування. Однак відповідь на запит не отримала. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо ненадання публічної інформації за її запитом від 15 жовтня 2020 року; визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит від 15 жовтня 2020 року на отримання публічної інформації, зобов`язано виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області надати відповідь на запит від 15 жовтня 2020 року на отримання публічної інформації. Також [PERSON] зазначає, що протиправними діями виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області їй завдано моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій. Завдану моральну шкоду оцінює у 24 000 грн 00 коп., які просить стягнути на свою користь. Ухвалою судді від 19.03.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 07.05.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 45-49). Зокрема відповідач зазначав, що [PERSON] не надала доказів завдання моральної шкоди. Позивач не сформулювала, як само бездіяльність відповідача вплинула на її повсякденне життя, особливо, якщо, врахувати, що з аналогічними запитами, а потім і з позовами [PERSON] зверталася ще кілька десятків раз до різних органів місцевого самоврядування. Позивач просила суд проводити розгляд справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначала, що насправді відповідь на запит [PERSON] була надана вчасно, але направлена позивачу засобами простого поштового зв`язку. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області із запитом від 15.10.2020 року на отримання публічної інформації щодо наявності на території м. Кременчук вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказаний запит відповідач отримав 20.10.2020 року. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо ненадання публічної інформації за її запитом від 15 жовтня 2020 року; визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит від 15 жовтня 2020 року на отримання публічної інформації; зобов`язано виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області надати відповідь на запит від 15 жовтня 2020 року на отримання публічної інформації. Вирішуючи спір, суд враховує наступне: Звертаючись до суду [PERSON] обґрунтовувала заподіяння їй моральної шкоди порушенням виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області її права на отримання інформації, яке було визнано рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року, зокрема права на надання відповіді на запит про надання публічної інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відповідно до статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів. Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. [PERSON] зазначала, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача, починаючи з жовтня 2020 року по січень 2021 року, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та приниженні, внаслідок чого, в неї як інваліда II групи, значно погіршився стан її здоров`я, не надаючи при цьому доказів на підтвердження зазначеного факту, оскільки висновок лікарської комісії № 565 не свідчить про погіршення її стану здоров`я, а тільки підтверджує обмеження її життєдіяльності. Водночас необхідно зазначити, що відсутність доказів надіслання відповіді на запит позивача, само по собі не є підставою для стягнення моральної шкоди, аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року по справі № 180/1560/16-а (провадження N 11-1123апп19). Крім того, суд враховує, що [PERSON] у 2020-2021 роках до різних судів України подала 27 позовних заяв про стягнення моральної шкоди в аналогічних спорах з іншими органами місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Проте, дії [PERSON] , зокрема подання 27 позовів аналогічного змісту до різних судів України очевидно вказують, що метою таких звернень є не захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів [PERSON] , а штучне створення передумов для стягнення моральної шкоди як спосіб отримання нею матеріальної вигоди, що є несумісним із завданням цивільного судочинства, принципом добросовісності використання процесуальних прав та здійснення процесуальних обов`язків. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивачем не доведені, і у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed