Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2014 року, укладеного між ним та [PERSON] належить йому на праві власності. При цьому вказував, що після придбання зазначеної квартир, йому стало відомо, що на неї накладено арешт ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.11.2014 року, а тому він звернувся до суду із відповідною заявою про звільнення належної йому квартири з-під арешту. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 04 лютого 2015 року ухвалу суду про забезпечення позову та накладення арешту на майно скасовано та належну йому квартиру звільнено з-під арешту. Разом з тим, набувши у власність зазначене майно, він позбавлений можливості вільно ним користуватись та розпоряджатись, оскільки громадянка [PERSON], яка має постійне місце проживання за адресою [INFO], проникла у спірну квартиру та не впускала його, а тому він змушений був за участю працівників поліції, зламати замок. Крім того, на прохання [PERSON] він надав їй ключі від нового вхідного замка, оскільки остання зобовязувалась на протязі трьох днів добровільно звільнити квартиру, в тому числі від майна, що там знаходиться, проте відповідач змінила вхідний замок на дверях та відмовилась добровільно звільнити квартиру. Також зазначав, що згідно акту опису й арешту від 18.11.2014 року у спірній квартирі було описано та арештовано рухоме майно, яке є предметом спору колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] та наявні меблів а також інше належне їм майна, що перешкоджає йому як власнику вільно володіти та користуватись спірною квартирою. Посилаючись на вказане, а також норми матеріального права, уточнивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, просив усунути йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою м. Чернівці, вул. Кармелюка, 110Б/44, шляхом зобовязання [PERSON] та [PERSON] звільнити зазначену квартиру від їх майна, що там знаходиться. В судове засідання позивач та відповідачі не зявились, хоча повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили та не направили відповідного мотивованого клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення посилаючись на обставини викладені ним в письмових запереченнях, в яких зазначав про те, що ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.10.2014 року накладено арешт на все майно, яке знаходиться у спірній квартирі та на виконання вказаної ухвали державним виконавцем складено акт опису й арешту майна від 18.11.2014 року, відповідно до якого вказане майно передане на відповідальне зберігання [PERSON], а квартиру в якій воно знаходиться опломбовано. В подальшому, у звязку з погіршенням погодних умов та необхідністю догляду за арештованим майном, пломба була знята. Крім того, вказував на те, що в провадженні Першотравневого районного суду м.Чернівці перебуває цивільна справа предметом спору у якій є визнання недійсними договорів купівлі-продажу вказаної вище квартири укладеними між [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] в рамках розгляду якої на спірну квартиру накладено арешт з метою забезпечення позову. Також, вказував на те, що [PERSON] відвідує спірну квартиру лише як зберігач арештованого майна та не проживає у ній. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Крім того, ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 1 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької обставі від 6 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року, провадження в справі зупинено до набрання чинності рішенням у справі за позовом [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] до департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання приватизації недійсною, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна. В подальшому ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 листопада 2016 року провадження в даній справі відновлено у звязку із набранням рішенням у справі позовом [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] до департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання приватизації недійсною, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна законної сили. При цьому, у судове засідання, призначене на 7 грудня 20126 року позивач та його представник не зявилися. Представник позивача на адресу суду подав заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутності, а також вказав, що поданий позов підтримує та просить про його задоволення, з підстав викладених у позові та уточненнях до нього. Відповідачі та їх представники, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися та не повідомили про причини своєї неявки. Разом з тим, суд ураховуючи те, що сторони по справі до зупинення провадження були присутні в суді, надавали свої пояснення як усно, так і письмово, з приводу заявлених вимог та заперечення щодо позову, а також були в ході дослідження судом письмових доказів, вважає за можливе закінчити розгляд справи у їх відсутності Заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, а також дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями ст.ст. 3,4,10,11,60 ЦПК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в\~\~\~\~ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 24.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а/с 5). Так, ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. При цьому, як убачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності позивача на квартиру [ADDRESS] на підставі вищевказаного правочину зареєстрованому у встановленому законом порядку. Крім того, судом враховується й те, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 7 вересня 2016 року, у справі позовом [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] до департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання приватизації недійсною, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна законної сили (№ 725/694/15-ц), в задоволенні позову [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] відмовлено. Дане судове рішення набрало законної сили. Зокрема, як убачається зі змісту вказаних судових рішень предметом судового розгляду у вищевказаній справі були й вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 14 листопада 2014 року й відповідно даними судовими рішеннями надано відповідну правову оцінку оспорюваному правочину та встановлено факт того, що вказаний договір купівлі-продажу від 24 листопада 2014 року, на підставі якого позивач набув у власність спірне нерухоме майно, відповідає вимогам закону та підстави для визнання його недійсним відсутні. Таким чином, на момент розгляду справи, [PERSON] є власником вищевказаної квартири. Так, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. При цьому, згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та\~пункту 2 частини першої статті 3,\~статті 321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Крім того, згідно розяснень, які містяться в п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №15, застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові №6-92цс15 від 27.05.2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] після набуття квартири у власність намагався нею користуватися, однак йому чинилися певні перешкоди, у звязку із чим він звертався до правоохоронних органів з приводу того, що в його квартирі проживають невідомі люди. Під час розгляду зазначеного звернення дільничним інспектором міліції було встановлено, що в належній [PERSON] квартирі за адресою м. Чернівці, вул. Кармелюка, 110Б/44 знаходиться громадянка [PERSON], яка відмовилась давати будь-які пояснення та двері квартири при її відвідуванні працівниками міліції не відчинила, що підтверджено даними, зазначеними у висновку СДІМ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області від 21.02.2015 року (а/с 10). Також судом встановлено, що ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.10.2014 року з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: КП МТК «Калинівський ринок», про визнання недійсними біржових контрактів купівлі-продажу майна та поділ спільно нажитого майна подружжя, накладено арешт на майно, яке належить [PERSON], в тому числі на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і зареєстрована за відповідачем - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії СА № 510548 від 28.10.2008 року, що зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.12.2008 за № 25662220, а також на все майно, що знаходиться в даній квартирі (а/с 45-46). Однак, в подальшому ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 04 лютого 2015 року ухвалу суду про забезпечення позову та накладення арешту на майно частково скасовано та належну [PERSON] квартиру звільнено з-під арешту. Крім того, ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.02.2015 року в рамках судового розгляду справи за позовом [PERSON] та\~ [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах\~ неповнолітньої [PERSON]\~ до Департаменту\~ житлово-комунального господарства Черніевцької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради\~ про визнання приватизації недійсною, скасування свідоцтва\~ про право власності на нерухоме майно та про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна, накладено арешт на вказану вище квартиру з метою забезпечення зазначеного позову (а/с 53). При цьому, ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2016 року вищевказані заходи забезпечення позову скасовано. Також судом встановлено та убачається, зокрема з акту опису й арешту майна від 18.11.2014 року, при примусовому проникненні до спірної квартири з метою виконання ухвали про забезпечення позову від 27.10.2014 року, державним виконавцем було описано та накладено арешт на майно, яке знаходилось у зазначеній квартирі. Описане майно на відповідальне зберігання прийняла [PERSON], яка була попереджена про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна (а/с 48-51). Так, відповідно до вимог чч. 1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час вчинення певної виконавчої дії, майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування. Аналогічне положення міститься в п. 5.8.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 р. № 74/5, зареєстрованим в Мін'юсті України 15 грудня 1999 р. за № 865/4158, в редакції чинній на момент складення вказаного вище акту. Таким чином, покладені на [PERSON] обовязки збереження арештованого майна не повязані з його місцезнаходженням та не зобовязують останню доглядати за таким майном саме у квартирі, що належить позивачу. Крім того, як убачається зі змісту ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.10.2014 року, майно на яке накладено арешт, в тому числі те, яке знаходиться у спірній квартирі та передане на зберігання [PERSON] належало на праві власності [PERSON] та є предметом спору між ним та його колишньою дружиною. Таким чином, судом достовірно встановлено, що на момент розгляду справи позивач є власником квартири [ADDRESS], та його право власності не скасовано, а договір на підставі якого позивач набув нерухоме майно у власність недійсним не визнано й відповідно матеріали справи не містять доказів того, що між позивачем та відповідачами існують будь-які договірні відносини щодо зберігання арештованого на підставі ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.10.2014 року та описаного актом державного виконавця від 18.11.2014 року рухомого майна, яке знаходиться в належній позивачу квартирі, а тому суд приходить до висновку, що наявність такого майна у квартирі позивача перешкоджає останньому належним чином користуватись його власністю. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачу, а тому право [PERSON] на вільне користування та розпорядження належною йому квартирою підлягає захисту шляхом зобовязання відповідачів звільнити належну йому квартиру за адресою м. Чернівці, вул. Кармелюка, 110Б/44 від їх майна, що там знаходиться. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved