Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №5232183207 від 26 жовтня 2017 року на загальну суму 22 541,64 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 жовтня 2017 року [PERSON] подав заяву №5232183207 від 26 жовтня 2017 року на отримання кредиту від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем, як позичальником, а також, що отримав примірник кредитного договору та погодився отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР». 26 червня 2019 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20190626, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) новому кредитору - позивачу свої права вимоги до відповідача, а позивач набув права вимоги первісного кредитора за кредитним договором. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги позивач набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №5232183207 від 26 жовтня 2017 року на загальну суму 22 541,64 грн., з яких: 9 623,48 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту; 1 253,21 грн. - заборгованість за відсотками; 5 944,95 грн. - заборгованість за щомісячними процентами; 5 720,00 грн. - заборгованість за пенею. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та судові витрати. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. 26 жовтня 2017 року [PERSON] подав заяву №5232183207 від 26 жовтня 2017 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», відповідно до якої відповідач отримав кредит в розмірі 11 440,00 грн., та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Разом із заявою відповідач своїм підписом на паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №2183207 підтвердив, що ознайомився з умовами надання кредиту (а. с. 5, 6 - 7, 14 - 15). За умовами кредитного договору із зазначеної суми кредиту, ТОВ «ФК «ЦФР» повинно було сплати на користь страхової компанії 1 140,00 грн. та 10 000,00 грн. - безпосередньо відповідачу. 26 жовтня 2017 року ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувало кредитні кошти в розмірі 10 000,00 грн. на картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням №I137085888 від 26 жовтня 2017 року (а. с. 9). 26 червня 2019 року між ТОВ «ФК ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20190626, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) новому кредитору - позивачу - свої права вимоги до відповідача, а позивач набув права вимоги первісного кредитора за кредитним договором. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги позивач набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №5232183207 від 26 жовтня 2017 року на загальну суму 22 541,64 грн., з яких: 9 623,48 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту; 1 253,21 грн. - заборгованість за відсотками; 5 944,95 грн. - заборгованість за щомісячними процентами; 5 720,00 грн. - заборгованість за пенею (а. с. 22 - 25). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №5232183207 від 26 жовтня 2017 року. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що за умовами вищезазначеного кредитного договору відповідач отримав кредит та зобов`язався повернути кредит, сплатити річні та щомісячні проценти за користування кредитом, згідно з графіком повернення кредиту, а також виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Кінцевою датою повернення кредиту (строк кредитування) є 25 жовтня 2018 року (п. 6 паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 2183207) (а. с. 6). Пунктом 5 паспорту кредиту передбачено обов`язок позичальника сплати кредитодавцю річні проценти та щомісячні проценти за користування кредитом. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання він зобов`язаний сплатити неустойку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пунктом 7 паспорту кредиту передбачено сплату пені позичальником за порушення строків погашення кредиту та сплати відсотків. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач припинив виконувати, у зв`язку з чим станом на 26 червня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 22 541,64 грн., що складається з: 9 623,48 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту; 1 253,21 грн. - заборгованість за річними відсотками; 5 944,95 грн. - заборгованість за щомісячними відсотками; 5 720,00 грн. - заборгованість за пенею (а. с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. За умовами договору строк кредитування - 12 місяців, тобто до 26 жовтня 2018 року. Крім того, сторони погодили порядок і строк повернення кредиту та сплати відсотків, які відповідач мав здійснювати щомісячними платежами упродовж строку кредитування, тобто до 25 жовтня 2018 року включно (а. с. 6 - 7). Відтак, у межах строку кредитування до 25 жовтня 2018 року включно відповідач мав, зокрема, повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 26 жовтня 2018 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування та строку кредитного договору. Така правова позиція щодо строку договору, строку виконання зобов`язання, терміну виконання зобов`язання, нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18). Враховуючи викладене, суду вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що річні та щомісячні відсотки за користування кредитом нараховувались до 26 червня 2019 року, тобто поза межами строку кредитування, який припинився 26 жовтня 2018 року. Виходячи з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 26 жовтня 2018 року заборгованість за річними відсотками становитиме 480,76 грн. та за щомісячними відсотками - 2 729,40 грн. Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, ні перед первісним кредитором - ТОВ «ФК «ЦФР», ні перед новим кредитором - позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 9 623,48 грн., заборгованості за річними відсотками в розмірі 480,76 грн., за заборгованості щомісячними відсотками в розмірі 2 729,40 грн. та заборгованості за пенею в розмірі 5 720,00 грн., а всього - 18 553,64 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1 723,64 грн.

Outcome: partial