Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відповідач) про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та стягнення коштів моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 18.07.2018 року працював на посаді начальника відділу правової та кадрової роботи у Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів. Одним із завдань, що виконував позивач є стягнення у судовому порядку адміністративно-господарських санкцій відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України». Відповідно до даної статті право на звернення до суду виникає 16 квітня кожного року, та відповідно до позиції окремих суддів закінчується 16 липня. У зв`язку з пропуском строку для звернення до суду, суддею Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О. було винесено 3 окремі ухвали, у яких суддя зобов`язує Мінсоцполітики притягнути до дисциплінарної відповідальності керівництво Київського обласногоу відділення Фонду соціального захисту інвалідів за незабезпечення своєчасного звернення до суду із позовами. 19.02.2019 року в.о. директора Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулась до позивача з письмовим дорученням надати письмові пояснення з питання виявлених суддею Журавель В.О. Позивачем була підготовлена пояснювальна записка та направлено відповідачу рекомендованим листом. 20.02.2019 року позивач був ознайомлений з наказом про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, який позивач вважає незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів, оскільки він не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином виконував свої посадові обов`язки. Позивач зазначає, що в січні 2019 року йому було зараховано заробітну плату без врахування преміальних в розмірі 5 000 грн. Позивач вважає, що дії відповідача є порушенням прав і гарантій працівника, що призвело до значних моральних страждань, тому позивач просив суд: скасувати наказ Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про деприміювання [PERSON] за наслідками роботи у січні 2019 року; скасувати наказ Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 20.02.2019 року № 5 про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] ; стягнути з Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 20 000 грн. в рахунок заподіяної моральної шкоди, 2 000 грн. в рахунок адвокатських послуг, 200 грн. - поштових видатків. У відзиві на позовну заяву від 04.04.2019 року та запереченнях від 25.04.2019 року, відповідачем зазначено, що в окремих ухвалах суду щодо «зобов`язання вжиття відповідних заходів з метою недопущення подібних порушень» зазначено, що однією з умов, що спричинили вчинення цих порушень у відділенні Фонду, є неналежне знання чинного законодавства. Тому відповідач вважає, що [PERSON] виконував свої обов`язки неналежним чином, в зв`язку з чим більшість рішень судів це не просто відмови, а з негативними наслідками для Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Вважає, що поведінка позивача у судових засіданнях була недопустимою для посадової особи. 19.02.2019 року [PERSON] було надано доручення щодо надання пояснень з приводу справ № 810/4613/18, № 810/4614/18, № 810/4619/18, проте [PERSON] надав пояснення зовсім по іншій справі № 320/5382/18. Тому, з урахуванням окремих ухвал суду та не отриманих пояснень, було винесено наказ № 5 від 20.02.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», та вважає наказ таким, що здійснений в рамках закону. Щодо неотриманих позивачем премій, зазначає, що відповідно до штатного розпису на 2019 рік, посадовий оклад начальника відділу правої та кадрової роботи складає 4 683 грн. Премія є одним із видів додаткової винагороди, яка виплачується працівниками за результатами їх трудової діяльності, а враховуючи, що [PERSON] не дотримався у своїй роботі посадової інструкції та чинного законодавства, премія у січні 2019 року йому не встановлювалась. З врахуванням зазначеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити з підстав, що зазначені у відзиві на позов та запереченнях. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2019 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року, відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог від 27.03.2019 року, долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до Наказу № 9-К від 17.07.2018 року, [PERSON] призначено на посаду начальника відділу правової та кадрової роботи Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів з 18.07.2018 року (а.с.96). Пунктом 1 Положення про Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Фонду соціального захисту інвалідів від 18.09.2017 року № 55, Київське обласне відділення Фонду соціального страхування інвалідів є територіальним органом неприбуткової бюджетної установи Фонду соціального захисту інвалідів. Згідно з п. 2.25 Посадової інструкції начальника відділу правової та кадрової роботи Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, затвердженої Наказом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 04.01.2018 року, начальник відділу правової та кадрової роботи сприяє збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені з невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю,фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Начальник відділу правової та кадрової роботи має право представляти інтереси відділення Фонду за дорученням керівника відділення на підприємствах, установах та організаціях з питань, що входять до його компетенції (п. 3.1. Посадової інструкції). Відповідно до доручення від 19.02.2019 року № 01-184/19, в.о. директора Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів [PERSON] попросила начальника відділу правової та кадрової роботи [PERSON] надати письмове пояснення з питань порушень закону в діяльності окремих посадових осіб Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, які зазначені в окремих ухвалах судді Київського окружного адміністративного суду Журавля В.О. від 17.12.2018 року по справі № 810/4613/18, від 12.12.2018 року по справі № 810/4614/18 та від 26.12.2018 року по справі № 810/4619/18 (а.с.141). У своїх поясненнях [PERSON] зазначив, що судом в процесі розгляду справ було застосовано загальні строки звернення до суду, в той час як для стягнення адміністративно-господарських санкцій до Державного бюджету України відсутні строки звернення до суду, що прописано у спеціальному Закону, на який посилається загальний закон (а.с.147-149). Наказом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів № 5 від 20.02.2019 року, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани на [PERSON] , начальника відділу правової та кадрової роботи Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (а.с.42). Підставою для такого наказу стали: ухвали Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року в справі № 810/4613/18, від 21.12.2018 року в справі № 810/4614/18 та від 26.12.2018 року у справі № 810/4619/18. У вищевказаних окремих ухвалах судді Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., зазначено, що ухвалами Київського окружного адміністративного суду було залишено позови Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення адміністративно-господарських санкцій, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Суддею Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О. вказано, що тримісячний строк звернення позивача до суду закінчився 16 липня 2018 року. Проте, з 16 квітня 2018 року по 16 липня 2018 року Київським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів не вчинялось будь-яких дій щодо стягнення санкцій та пені шляхом звернення до суду з позовом. Наведене свідчить,що керівництво Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не скерувало підпорядкованих працівників на посилення роботи на пріоритетних напрямках, зокрема по контролю за своєчасністю сплати адміністративно-господарських санкцій та пені та вжиттям заходів щодо їх стягнення з боржників у встановленому порядку, своєчасністю звернення до суду для стягнення цих коштів, належним чином не опікувалися підвищенням ефективності діяльності відділення та наповненням коштами Фонду соціального захисту інвалідів. Унаслідок бездіяльності працівників Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів мають місце непоодинокі випадки звернення до суду для стягнення адміністративно-господарських санкцій з пропуском встановленого КАС України строку, що обумовлює залишення таких позовів без розгляду (а.с.20, 23,26). Судом встановлено, що [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення строків звернення до суду з позовами, про які зазначено в окремих ухвалах Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року в справі № 810/4613/18, від 21.12.2018 року в справі № 810/4614/18 та від 26.12.2018 року у справі № 810/4619/18. Такі порушення були допущені працівниками Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів у період з 16.04.2018 року по 16.07.2018 рік, про що прямо зазначено у самих ухвалах, які стали підставою для накладення догани на позивача. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в даний період часу, з 16.04.2018 року по 16.07.2018 рік, не працював у Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, а був призначений на посаду начальника відділу правової та кадрової роботи Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів з 18.07.2018 року, відповідно до Наказу № 9-К від 17.07.2018 року. Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. При цьому, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України). Положеннями ст. 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Стаття 149 КЗпП України визначає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992р. № 9, судам необхідно з`ясувати чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Так, судом достовірно встановлено, що Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів притягнуло позивача до відповідальності з порушення вимог трудового законодавства, оскільки дисциплінарне стягнення було накладено за порушення трудової дисципліни, що не були вчинені позивачем, оскільки той, у період допущення порушень, не працював у Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів. Крім того, порушення, що зазначені в наказі про накладення дисциплінарного стягнення, було вчинені в період з 16.04.2018 року по 16.07.2018 рік, а дисциплінарне стягнення було застосоване лише 20.02.2019 року, тобто з пропуском шестимісячного строку. Враховуючи вище зазначене, суд вважає наказ Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 20.02.2019 року № 5 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани таким, що підлягає скасуванню. У задоволенні вимоги про скасування наказу про депреміювання слід відмовити, оскільки позивачем не було доведено існування такого наказу, а перерахування заробітної плати у меншому розмірі ще не свідчить про винесення наказу про депреміювання. Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). В даному випадку позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача та завданою моральною шкодою. Між тим, не в повній мірі обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, враховуючи глибину і тривалість моральних страждань, а також обсяги докладання зусиль для відновлення прав внаслідок неправомірних дій відповідача шляхом їх оскарження, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 2 000,00 грн. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на адвокатські послуги та поштових видатків, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів понесення саме таких витрат. Крім того, позивач не користувався послугами адвоката, а самостійно здійснював свій захист. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку що позовні вимоги [PERSON] до Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та стягнення коштів моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір - 768,40 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи наведене та

Outcome: partial