Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі по 100 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що їх спільні діти повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Сторони в судове засідання не прибули. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала, проти чого відповідач у своїй заяві не заперечив. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстровані шлюбі з 26.11.2004 року та є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Домовленості про їх утримання сторони не досягли. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою молодою особою 43 років; офіційно не працює; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не приймає участі в вихованні своїх чотирьох неповнолітніх дітей, не створює необхідні умови для їх розвитку і життя, відтак він спроможний сплачувати аліменти на їх утримання. Обовязок по утриманню неповнолітніх дітей сторін не може бути покладений виключно на одну матір. Враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги та погодився з вказаним в позові розміром аліментів; а також потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку; з урахуванням визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: 1 637 грн. для дітей віком від 6 до 18 років з 01.12.2016 року) суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Це відповідатиме як інтересам усіх дітей, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved