Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У березні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] . Посилаються на те, що між ПАТ КБ « Приватбанк» та [PERSON] 07.09.2007 року було укладено кредитний договір № PLKPGA00000210, згідно умов якого банк зобов`язувався надати [PERSON] кредит у розмірі 21000 дол. США терміном до 07.09.2017 р., а остання зобов`язалася повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядок, встановлений кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором [PERSON] , станом на 23.02.2015 р. утворилася заборгованість в сумі 12546,07 дол. США, яка складається з наступного: -10558,43 дол. США- заборгованість за кредитом, -1120,85 дол. США- заборгованість по процентам за користування кредитом, -186,67 дол. США- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, -8,82 дол. США- штраф( фіксована частина), -597,01 дол. США- штраф( процентна складова). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № PLKPGA00000210 між ПАТ КБ «Приватбанк» та поручителем - [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Поручитель зобов`язаний був виконати зобов`язання, зазначене в письмовій вимозі кредитора , у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, однак дана вимога залишена без задоволення. Прохали стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 12546,07 дол. США, що за курсом 28,34 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.02.2015 р. складає 355555,72 грн. за кредитним договором № PLKPGA00000210 від 07.09.2007 р. 06.03.2015 р. судом відкрито провадження по справі. 19.11.2015 р. по справі призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса. Провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 26.07.2016 р. відновлено провадження по справі у зв`язку із проведенням експертизи. Ухвалою суду від 26.07.2016 р. провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості зупинено до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа- [PERSON] про захист прав споживача та визнання кредитного договору , договору поруки та договору іпотеки недійсними. Ухвалою суду від 28.01.2019 р. поновлено провадження по справі, оскільки справа , до розгляду якої було зупинено розгляд даної справи, розглянута. 25.03.2019 р. представником відповідача- адвокатом І.М.Гайтотою заявлено клопотання про призначення по справі додаткової судово-економічної експертизи. Ухвалою суду від 25.03.2019 р. призначено по справі додаткову судово-економічну експертизу . Провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 12.09.2019 р. поновлено провадження у справі у зв`язку із проведенням додаткової судово-економічної експертизи. 04.02.2020 р. адвокатом І.М.Гайтотою подано клопотання про зупинення провадження по справі до моменту набрання рішенням у справі № 554/5936/19 законної сили. 20.02.2020 р. адвокатом Гайтотою І.М. подано до суду додаткові пояснення, в яких адвокат вказує на те, що в провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває цивільна справа № 554/5936/19 за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приват Банку», третя особа [PERSON] про визнання недійсними пунктів 6.2 та 7.1 кредитного договору № PLKPGА00000210 від 07.09.2007 року. Рішенням Октябрського\~районного суду\~м.\~Полтави від\~18.11.2019\~року по\~справі \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~№ 554/5936/19\~було відмовлено\~в позові\~ [PERSON] \~в зв`язку\~з пропуском\~строку позовної\~давності. Але в даному рішенні суд дійшов висновку, що несправедливими є положення даного кредитного договору, які містять умови п. 7.1 щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту та п. 6.2. щодо винагороди за проведення додаткового моніторингу, що є підставою для визнання такого положення недійсним. Предметом спору по даній справі є визнання недійсним п. 6.2. та п. 7.1. правочину укладеного 07 вересня 2007 року, які з урахуванням вищевикладеного суд визнає недійсним. В цьому рішенні суд посилається також на висновки зроблені в Постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 року у справі № 666/4957/15-ц провадження № 61-43940св18. В свою чергу відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Висновком № 448 судово-економічної експертизи, складеного 12.08.2019 року, надаючи відповіді на потавлені питання встановлено, що реальна процентна ставка, заявлена в п. 1.3.1. договору №РLКРGА00000210 від 07.09.2007 р., не відповідає реальній процентній ставці в розмірі 11,04 % річних, станом на 23.02.2015 р. реальна процентна ставка становить 18,29%. Отже, Банк нараховував завищену процентну ставку з першого дня дії кредитного договору. Висновком № 448 судово-економічної експертизи, складеного 12.08.2019 року, надаючи відповідь на друге питання експерт зазачив, що разрахунок заборгованості за кредитним договором №РLКРGА00000210 від 07.09.2007 р., укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк», станом на 23.02.2015 року первинними обліковими документами (квитанціями, меморіальними ордерами, платіжними дорученнями та інше) про отримання [PERSON] кредиту готівкою в розмірі 24\~262 дол. США згідно п. 7.1. Кредитного договору №РLКРGА00000210 від 07.09.2007 р., документально не підтверджується. Також Висновком встановлено, що за умови прийняття судом рішення про дійсність (правомірність) збільшення реальної процентної ставки з 11.04% до 13,08%, а потім зменшення до 12,58% та нарахування винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20% (42 дол.США) від суми виданого кредиту щомісяця наданий позивачем в якості доказу розрахунок заборгованості по кредитному договору №РLКРGА00000210 від 07.09.2007 р. станом на 23.02.2015 може становити 5592,96 дол.США, в т.ч.: (4682,90 дол. США + 835,77 дол. США + 74,29 дол. США = 5592,96 дол. США. -заборгованість по основному кредиту може становити 4\~682,90 дол. США, -заборгованість по сплаті винагороди за надання фінансового інструменту відсутня, при цьому 16.03.2015 року сплачено 42,00 дол. США в рахунок погашення винагороди для надання фінансового інструменту, -заборгованість за відсотками може становити 835,77 дол. США, - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 74,29 дол.США. Розрахунок нарахування штрафів у відповідності до кредитного договору № РLКРGА00000210 від 07.09.2007 в розмірі: 8,82 дол. США - штраф (фіксована частина), 597,01 дол. США - штраф (процентна складова) для проведення експертизи не надано. За умови не прийняття судом рішення про дійсність (правомірність) збільшення реальної процентної ставки з 11.04% до 13,08%, а потім зменшення до 12,58% та нарахування винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20% (42 дол. США) від суми виданого кредиту щомісяця заборгованість по кредитному договору №РLКРGА00000210 від 07.09.2007 р. станом на 08.09.2015 документально не підтверджується. Отже, не підлягає до стягнення: - 8,82 дол. США штраф фіксована частина, - 597,01 дол. США штраф (процентна складова), - 186,67 доларів США комісія, - 3759,00 + 42,00 = 3801,00 дол. США - фінансовий інструмент, - 1120,85 дол. США відсотків та тіло кредиту. Крім того Банк нараховував завищену процентну ставку у розмірі 18,29 % річних, незважаючи те, що умовами кредитного договору погоджено сторонами відсоткову ставку у розмірі 11,04 % річних. А також невідомо чи нараховував Банк відсотки ще й на фінансовий інструмент. Сума, яка не підлягає до стягнення ще більша, а тому у задоволенні позову прохали відмовити у повному обсязі. 25.02.2020 р. адвокатом Гайтотою І.М. подано відзив на позов , в якому вона прохала відмовити в задоволенні позовних вимог , посилаючись на те, що положення кредитного договору від 07.09.2007 року, які містять умови в п. 7.1 щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту, є несправедливими, що є підставою для визнання такого положення недійсним. У розрахунку заборгованості, наданого банком, позивач навмисно не відображає всі платежі здійснені [PERSON] на погашення тіла кредиту, відповідно спотворює інформацію про нараховані і сплачені проценти, а також дає хибне твердження про наявність у неї пені та правомірність застосування до неї штрафних санкцій. Відповідно всі розрахунки і твердження Позивача про наявність у [PERSON] простроченої заборгованості за кредитним договором і є хибними і нікчемними, тобто не доведеними належними і допустимими доказами. Отже, Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до матеріалів справи, такі позовні вимоги не можуть бути задоволені судом, а навпаки є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог Позивача. Крім того заявлені Позивачем вимоги про одночасне стягнення з Відповідача штрафу та пені за прострочення сплати суми кредиту та відсотків переконливо свідчать про безпідставне намагання кредитора застосувати до боржника (відповідача) подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам Конституції України та ЦК України. Банку необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення комісії у повному обсязі. По-друге, зарахувати кошти сплачені [PERSON] , які Банк розподілив на комісію, в рахунок погашення тіла кредиту. Крім того Банк нараховував завищену процентну ставку у розмірі 18,29 % річних, незважаючи те, що умовами кредитного договору погоджено сторонами відсоткову ставку у розмірі 11,04 % річних. А також невідомо чи нараховував Банк відсотки ще й на фінансовий інструмент. Тому сума, яка не підлягає до стягнення ще більша, а тому у позові необхідно відмовити у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] та її представник прохали відмовити в задоволенні позову, з урахуванням пояснень, які містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в жодне із судових засідань не з`явилася , повідомлена належним чином, відзиву на позов не надала. Суд вважає можливим розглянути справу без її участі на підставі доказів , що містяться в справі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи , приходить до висновку про часткове задоволення позову, посилаючись на таке. Встановлено, що між ПАТ КБ « Приватбанк» та [PERSON] 07.09.2007 року було укладено кредитний договір № PLKPGA00000210, згідно умов якого банк зобов`язувався надати [PERSON] кредит у розмірі 21000 дол. США терміном до 07.09.2017 р., а остання зобов`язалася повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядок, встановлений кредитним договором. Банк вважає , що у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором [PERSON] , станом на 23.02.2015 р. утворилася заборгованість в сумі 12546,07 дол. США, яка складається з наступного: -10558,43 дол. США- заборгованість за кредитом, -1120,85 дол. США- заборгованість по процентам за користування кредитом, -186,67 дол. США- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, -8,82 дол. США- штраф( фіксована частина), -597,01 дол. США- штраф( процентна складова). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № PLKPGA00000210 між ПАТ КБ «Приватбанк» та поручителем - [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Поручитель зобов`язаний був виконати зобов`язання, зазначене в письмовій вимозі кредитора , у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, однак дана вимога залишена без задоволення. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідачка [PERSON] не погоджується із сумою заборгованості , оскільки сплачувала кредит , процента ставка збільшувалася , зменшувалася та курс долара неодноразово змінювався у зв`язку з чим важко порахувати фактичну заборгованість. У зв`язку з цим по справі була призначена судово-економічна експертиза. Експерт аналізував чи правомірно збільшувалася , зменшувалася відсоткова ставка за кредитним договором . Так , матеріалами справи встановлено , що Банк своїм листом повідомляв 3.10.2008 р. про збільшення відсоткової ставки з 11, 04 % до 13,08%( а.с.16 т.1). [PERSON] погодилася з даними умовами , оскільки не погасила достроково кредит в разі незгоди та 20.07.2010 р. уклала угоду , відповідно до якої з 20.07.2010 р. новий розмір річної відсоткової ставки складає 12,58 %. \~ \~ \~ Відповідно\~до висновку\~ додаткової\~судово-економічної\~експертизи \~№ 448\~від 12.08.2019\~р.\~проведеної Харківським\~науково-дослідним\~інститутом судових\~експертиз \~ім.\~Бокаріуса \~встановлено,\~що за умови прийняття судом рішення про дійсність (правомірність) збільшення реальної процентної ставки з 11.04% до 13,08%, а потім зменшення до 12,58% та нарахування винагороди за\~надання фінансового\~інструменту в\~розмірі 0,20%\~(42\~дол.США)\~від суми\~виданого кредиту\~щомісяця наданий позивачем в якості доказу розрахунок заборгованості по кредитному договору №РLКРGА00000210 від 07.09.2007 р. станом на 23.02.2015 може становити 5592,96 дол.США, в т.ч.: (4682,90 дол. США тіло кредиту + 835,77 дол. СШАзаборгованість за відсотками + 74,29 дол. США пеня = 5592,96 дол. США. -заборгованість по основному кредиту може становити 4\~682,90 дол. США, -заборгованість по сплаті винагороди за надання фінансового інструменту відсутня, при цьому 16.03.2015 року сплачено 42,00 дол. США в рахунок погашення винагороди для надання фінансового інструменту, -заборгованість за відсотками може становити 835,77 дол. США, - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 74,29 дол.США. Розрахунок нарахування штрафів у відповідності до кредитного договору № РLКРGА00000210\~від 07.09.2007 в розмірі: 8,82 дол. США - штраф (фіксована частина), 597,01 дол. США - штраф (процентна складова) для проведення експертизи не надано. Суд вважає, що розмір процентної ставки збільшувався та знижувався правомірно на час виникнення кредитних правовідносин ( в послідуючому законодавство змінювалося стосовно заборони підвищення відсоткових ставок ). Проведеної судово-економічної експертизою від 11.04.2016 р. встановлено , що заборгованість за тілом кредиту може становити 8464,01 долар США в разі прийняття судом рішення про дійсність процентної ставки. При визначенні розміру заборгованості за тілом кредиту суд виходить з того , що на тіло кредиту неправомірно нараховувалася винагорода за надання фінансового інструменту , яка становить 3781,11 долара США . Тому до стягнення підлягає тіло кредиту в сумі 4\~682,80 долара США. Стосовно нарахування фінансового інструменту слід зазначити наступне. \~ \~ \~Рішенням Октябрського\~районного суду\~м.\~Полтави від\~18.11.2019\~року по\~справі \~ №\~554/5936/19\~було відмовлено\~в позові\~ [PERSON] \~в зв`язку\~з пропуском\~строку позовної\~давності. Але в даному рішенні суд дійшов висновку, що несправедливими є положення даного кредитного договору, які містять умови п. 7.1 щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту та п. 6.2. щодо винагороди за проведення додаткового моніторингу, що є підставою для визнання такого положення недійсним. Строк позивачем для заявлення цих вимог був пропущений позивачем в іншому судовому провадженні , але при розгляді даної справи суд не позбавлений права визнати факт сплати винагороди за надання фінансового інструменту несправедливими умовами кредитного договору та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині врахування в заборгованість за тілом кредиту винагороди за надання фінансового інструменту. Крім того заявлені Позивачем вимоги про одночасне стягнення з Відповідача штрафу та пені за прострочення сплати суми кредиту та відсотків свідчать про безпідставне намагання кредитора застосувати до боржників подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що умовами договору не передбачено одночасне стягнення декількох видів неустойки штрафів та пені за порушення кредитних зобов`язань, суми штрафів заявлених Позивачем, до стягнення з Відповідача не підлягають. Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України викладеної в Постанові від 11.10.2017 року по справі № 6-1374цс17, зазначено, щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Також з Ухвали ВСУ від 15.12.2010 (нов. розг. 336, 338 ЦПК, провадження № 6-9583св10, ЄДРСРУ 12965052), вбачається такий висновок: «Пунктами 4.3., 4.4. кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов`язання, а саме: пеня в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення та штраф у розмірі 10% від суми кредиту. Тобто за одне й те саме порушення зобов`язанням передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення». Таким чином у задоволенні позовних вимог Позивача в частині стягнення з Відповідача штрафів у розмірі 8,82 дол. США штраф фіксована частина, 597,01 дол. США штраф (процентна складова), слід відмовити. Щодо стягнення комісії слід зазначити про те , що у кредитному договорі відсутня умова щодо сплати комісії та її розміру. Крім того не зрозуміло, з чого складається комісія, за яку саме послугу Банк її нараховує. Адже відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, а саме відповідно до Постанови Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року, провадження № 6-1746цс16 роз`яснено щодо неправомірності нарахування Банками комісії, суди повинні керуватися наступним. Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За положеннями\~частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в\~договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни\~в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник)\~не\~повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. В даному ж випадку, умови щодо сплати комісії та її розмір взагалі у договорі відсутні, тому Банк неправомірно розподіляв кошти, які були сплачені [PERSON] на комісію. Відповідно відповідальності поручителя слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель несе солідарну відповідальність у разі порушення боржником зобов`язання ,забезпеченого порукою , якщо договором поруки не встановлено додаткову ( судсідіарну ) відповідальність поручителя. Відповідно до п.6 договору поруки укладеного між Банком та [PERSON] поручитель зобов*язаний виконати зобов`язання , зазначені в письмовій вимозі кредитора на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги , визначеної в п.5 цього договору ( а.с. 18 т. 1 ). Вимога була залишена без задоволення боржником. Аналізуючи вищевикладене , суд вважає необхідним стягнути заборгованість , яка виникла станом на 23.02.2015 р. в солідарному порядку. -4682,90 долара США заборгованість за тілом кредиту ; -835,77 долара США заборгованість за відсотками ; -пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 74,29 доларів США .

Outcome: partial