Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, вказуючи на те, що вона перебувала з 27.11.2012 року по 25.05.2015 року в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого вона має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач з моменту розірвання шлюбу не цікавиться життям дитини, її розвитком, не займається її вихованням, не приділяє уваги та не забезпечує сина матеріально, дитина знаходиться на повному забезпечені позивача. В зв'язку із мешканням в зоні проведення антитерористичної операції та з метою оздоровлення дитини виникла необхідність виїзду за межі території України, але відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати дозвіл на виїзд, в зв'язку з чим позивач звертається до суду. Просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON], [INFO] в період з 01.06.2016 року по 01.06.2017 року до Республіки Туреччина, в м. Стамбул, м. Анталія, м. Ізмір та м. Бодрум без згоди та супроводу батька, стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду лист, в якому прохає справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує та прохає суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, а за правилами ст. 155 СК України здійснення батьками свої прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке, наприклад, може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстокого поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке, наприклад, може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстокого поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Виходячи зі змісту ст. ст.1, 3 ,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724 (п.п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27.11.2012 р. по 25.05.2015 р., від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], своїх батьківських обов'язків щодо сина відповідач після розірвання шлюбу не виконував, мешкає окремо від дитини. (а. с. 4, 6, 7). Син [PERSON], [INFO] знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Позивачка має фінансову можливість на відпочинок неповнолітньої дитини, її оздоровлення, а також для спілкування з родичами за кордоном. Можливості отримати згоду від батька дитини немає, оскільки він відмовляється і не бажає з позивачкою спілкуватись. Виїзд дитини разом із позивачкою за кордон сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Відповідач не надав згоди на виїзд за межі України свого неповнолітнього сина. Отримати таку згоду у добровільному порядку від відповідача позивачка не може, оскільки він відмовляється надати таку згоду. Оскільки позивачка позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає можливим надати дозвіл на виїзд її сина - [PERSON], за межі України в її супроводі без згоди його батька. Задовольняючи позовні вимоги позивача в повному обсязі, суд,

Outcome: approved