Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про виселення. Свої вимоги мотивує тим, що 17 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11184515000, згідно якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 61018 доларів США з оплатою процентів у розмірі 12,20 % річних в строк до 17 липня 2028 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань боржником за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки № 59098 від 20 липня 2007 року, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] . 08 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11184515000 від 17 липня 2007 року та договором іпотеки № 59098 від 20 липня 2007 року перейшли до ПАТ «Дельта Банк». 05 лютого 2020 року на підставі договору про відступлення прав вимоги № 2151/К, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції», права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11184515000 від 17 липня 2007 року та договором іпотеки № 59098 від 20 липня 2007 року та договором іпотеки № 59098 від 20 липня 2007 року перейшли до ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції». Станом на 05 лютого 2020 року заборгованість [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11184515000 від 17 липня 2007 року складала 3867429 гривень 68 копійок. 13 лютого 2020 року відповідачу надсилалася вимога-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення з квартири. 15 квітня 2020 року за ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» на підставі договору іпотеки № 59098 від 20 липня 2007 року було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрований попередній власник [PERSON] , який добровільно знятися з державної реєстрації місця проживання та виселитися відмовився. Просить суд ухвалити рішення, яким виселити відповідача з квартири [ADDRESS] з наданням останньому іншого постійного жилого приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 74). У матеріалах справи міститься відзив на позовну представника відповідача, з якого вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що наказом Міністерства юстиції України № 616/5 від 17 лютого 2021 року скасовано рішення від 15 квітня 2020 року № 51981579, прийняте приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В. про проведення державної реєстрації переходу права власності від [PERSON] до ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції». Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 травня 2021 року ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» не є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 82). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11184515000, згідно якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 61018 доларів США з оплатою процентів у розмірі 12,20 % річних в строк до 17 липня 2028 року (а.с. 11-15). В якості забезпечення виконання зобов`язань боржником за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки № 59098 від 20 липня 2007 року, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] (а.с. 16-19). 08 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11184515000 від 17 липня 2007 року та договором іпотеки № 59098 від 20 липня 2007 року перейшли до ПАТ «Дельта Банк». 05 лютого 2020 року на підставі договору про відступлення прав вимоги № 2151/К, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції», права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11184515000 від 17 липня 2007 року та договором іпотеки № 59098 від 20 липня 2007 року та договором іпотеки № 59098 від 20 липня 2007 року перейшли до ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» (а.с. 20-23). З позову вбачається, що станом на 05 лютого 2020 року заборгованість [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11184515000 від 17 липня 2007 року складала 3867429 гривень 68 копійок. 13 лютого 2020 року відповідачу надсилалася вимога-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення з квартири (а.с. 27-30). 15 квітня 2020 року за ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» на підставі договору іпотеки № 59098 від 20 липня 2007 року було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 квітня 2020 року (а.с. 33-34). У зазначені квартирі зареєстрований [PERSON] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва від 10 квітня 2020 року (а.с. 36). Позивач зазначає, що підставою виселення відповідача з квартири [ADDRESS] є перехід права власності на неї від [PERSON] до ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» та посилається на ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до цієї статті звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. На спростування доводів сторони позивача представник [PERSON] вказує про те, що наказом Міністерства юстиції України № 616/5 від 17 лютого 2021 року скасовано рішення від 15 квітня 2020 року № 51981579, прийняте приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В. про проведення державної реєстрації переходу права власності від [PERSON] до ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» (а.с. 83). Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 травня 2021 року ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» не є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 84-86). Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 4 ст. 31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Встановлено, що з позовом про виселення з квартири звернулось ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції», оскільки за товариством на підставі договору іпотеки № 59098 від 20 липня 2007 року було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, рішення від 15 квітня 2020 року № 51981579, прийняте приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В., про проведення державної реєстрації переходу права власності від [PERSON] до ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» скасовано. Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» не є власником квартири [ADDRESS] . Стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження належності зазначеної квартири на праві власності у ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції». За таких обставин, відповідачем жодних прав позивача не порушено. Таким чином, у позивача відсутнє порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи законний інтерес з боку відповідача. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed