Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, у якому зазначив, що у травні 2011 року [PERSON] шляхом шахрайства заволодів його особистим майном вартістю 21\~000 грн. Вироком Овідіопольського районного суду від 12.07.2013 р. [PERSON] був засуджений за ст. 190 ч. 1 КК України і з нього стягнена на майнова шкода 21\~000 грн. До цього часу [PERSON] вирок суду в частині стягнення шкоди не виконав і не має наміру його виконувати. 07.06.2003 р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] і все викрадене майно використав на потреби сімї. З наведених підстав позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] на відшкодування завданих збитків 60\~595 грн. 50 коп., з яких: 21\~000 грн. майнова шкода; 37968 грн. інфляційні збитки; 1627 грн. 50 коп. 3 % річних від 21\~000 грн. В судовому засіданні позовач позов підтримав. Відповідач [PERSON] за вчинений злочин відбуває покарання у виправній колонії, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив. (а.с. 37) Ухвалою суду провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди у розмірі 21\~000 грн., а також в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення шкоди у розмірі 60\~595 грн. 50 коп., закрито. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України 01.10.2014 р. у справі №6-113 цс. 14 зробив правовий висновок, обовязковий для всіх судів загальної юрисдикції, у якому зазначив, що відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що вироком Овідіопольського районного суду від 12.07.2013 р. з [PERSON]Є на користь позивача стягнена майнова шкода, завдана злочином у розмірі 20000 грн. та моральна шкода 1000 грн. (а.с. 5) Станом на цей час [PERSON]Є не відшкодував завдану позивачу шкоду, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню збитки у виді інфляційних нарахувань за період з 12.08.2013 р. по 28.03.2016 р. у розмірі 14\~742 грн., а також 3% річних за період з 12.08.2013 р. по 28.03.2016 р. 1627 грн. 50 коп., а усього 16\~369 грн. 50 коп. При визначенні розміру інфляційних збитків суд виходить з наступного. З 01.08.2013 р. по 31.12.2013 р. індекс інфляції становив 100,5, а тому інфляційні збитки становили 105 грн. За 2014 рік індекс інфляції в Україні становив 124,9, а тому інфляційні збитки були 5229 грн. За 2015 рік індекс інфляції був 143,3 і інфляційні збитки становили 9093 грн. З 01.01. по 31.03.2016 р. індекс інфляції був 101,5 і інфляційні збитки становили 315 грн. (105 + 5229 + 9093 + 315 = 14742 грн.) В іншій частині позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат суд вважає безпідставними і задоволенню вони не підлягають. 3% річних за період з 12.08.2013 р. по 28.03.2016 р. становлять 1654 грн. Виходячи із положень ст. 11 ЦПК України та заявлених позивачем вимог, суд вважає, що підлягають задоволенню у повному обсязі позовні вимоги до [PERSON]Є про стягнення 3% річних у розмірі 1627 грн. (а.с. 2) На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial