Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулась до суду із позовом, який у подальшому уточнила та просила стягнути з відповідача на її користь загальну суму боргу в розмірі 10223,23 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 05 березня 2012 року [PERSON] під розписку взяла у борг грошові кошти в сумі 400 доларів США, і зобовязалась їх повернути протягом місяця, про що склала розписку. Проте при настанні зазначеного строку, відповідачка борг так і не повернула. Добровільно спір вирішити не вдається, відповідач не виходить на контакт з позивачем. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Відповідач у суді позовні вимоги не визнала, надала письмові та усні заперечення. Суд, заслухавши доводи позивача та заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 05 березня 2012 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 400 доларів США, про що свідчить оригінал розписки в матеріалах справи (а.с. 34). Викладені обставини свідчать про те, що між сторонами виникли договірні відносини у вигляді договору позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі матеріалів справи встановлено, що сторони уклали договір позики в письмовій формі відповідно до ст. 1047 ЦК України. Таким чином, позивач виконав умови вказаного договору позики передав відповідачу грошові кошти, що підтверджується її розпискою про отримання позики, проте остання умов договору не виконала, оскільки суму боргу у зазначені строки не повернула. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд приходить до висновку, що дії позивача щодо предявлення вимоги про повернення позики є правомірними, і позика має бути повернена позичальником. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Таким чином, позивач довів, і це встановлено судом, що 05 березня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазвичай в Україні під умовними одиницями розуміється обіг доларів США, оскільки в основному курс національної грошової одиниці прирівнюється до долара США. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. До цього часу позичальник не повернув позикодавцеві позику в повному обсязі, а тому суд прийшов до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 400 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 9928,26 грн. на день винесення судового рішення (із розрахунку офіційного курсу гривні до долару США). Суд, оцінюючи усні та письмові пояснення відповідача проти позову, вважає, що вони не знайшли свого підтвердження щодо відсутності доказів на укладення договору позики, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Приведені доводи відповідача про відсутність за нею боргу грошових коштів перед позивачем та неукладання нею оспорюваного договору позики не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються оригіналом розписки (а.с. 34), яка надана позивачем і залучена до матеріалів справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Розписку суду надав позивач [PERSON], отже відповідачем грошове зобовязання не виконано. Розподіляючи судові витрати між сторонами суд керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому стягненню з відповідача на користь позивача також підлягають витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial