overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Туря-Реметівський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], недієздатним. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 05 червня 2002 року перебуває на стаціонарному лікуванні та постійно проживає в інтернаті. Згідно медико-соціальної характеристики № 91 від 05 лютого 2016 року підопічний перебуває на обліку у психіатра з дитинства. Поведінка хворого монотонно-пасивна. Мовний контакт формальний, мислення конкретне, примітивне. Писати, читати та виконувати математичні дії не може. Дезорієнтований, неохайний, критика відсутня. Оскільки [PERSON] потребує постійного догляду та сторонньої допомоги, самостійно вирішувати питання, які виникають у повсякденному житті, не може, так як належним чином не усвідомлює значення своїх дій та не здатний ними керувати, тому просить заяву задовольнити. У судове засідання представник заявника [PERSON] не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи органу опіки і піклування Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення заяви не заперечив. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Встановлено, що на підставі путівки № 81 на влаштування [PERSON] до психоневрологічного інтернату для постійного проживання від 27 липня 2004 року, такий направлений, а згідно наказу № 229 [PERSON] психоневрологічного інтернату Закарпатської ОДА від 27 серпня 2004 року, зарахований на повне державне утримання і в число підопічних інтернату (а. с. 3-5). Також встановлено, що [PERSON] є інвалідом дитинства безтерміново (група інвалідності перша «А»), потребує постійного стороннього догляду та лікування у психіатра, що стверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 535680 від 07 жовтня 2011 року, а також медико-соціальною характеристикою на підопічного інтернату № 91 від 05 лютого 2016 року (а. с. 6, 7). Крім цього, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 103 з датою проведення первинної судово-психіатричної амбулаторної експертизи 02 червня 2016 року [PERSON], [INFO], виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості (вираженої імбецильності), що позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними (а. с. 21-24). Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 40 цього Кодексу фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Отже, беручи до уваги те, що [PERSON] по своєму психічному стану не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, тому суд вважає, що його слід визнати недієздатним. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Туря-Реметівський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], недієздатним. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 12 листопада 2002 року перебуває на стаціонарному лікуванні та постійно проживає в інтернаті. Згідно медико-санітарної характеристики №72 від 05 лютого 2016 року в підопічного присутня розумова відсталість важкого ступеня, свідомість не порушена. Мовний контакт формальний, мислення конкретно-образне, примітивне. При зверненні неадекватно посміхається, читати. Писати та виконувати математичні дії не вміє, критика відсутня. Оскільки [PERSON] потребує постійного догляду та сторонньої допомоги, самостійно вирішувати питання, які виникають у повсякденному житті, не може, так як належним чином не усвідомлює значення своїх дій та не здатний ними керувати, тому просить заяву задовольнити. У судове засідання представник заявника [PERSON] не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання також не зявився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки суд не сповістив. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є інвалідом І-А групи безтерміново з діагнозом «розумова відсталість важкого ступеня». Також встановлено, що [PERSON] зарахований на повне державне утримання і в число підопічних Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату згідно наказу №269 від 12 листопада 2002 року. Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №114 з датою проведення первинної судово-психіатричної амбулаторної експертизи 16 червня 2016 року, [PERSON], [INFO], виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді важкої розумової відсталості. По психічному стану [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та не може керувати ними. Відповідно до ч.1 ст.39, ст.40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно ч.3 ст.237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Оскільки психічний стан [PERSON] позбавляє його здатності в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає, що такого слід визнати недієздатним, а відтак заява Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Туря-Реметівський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], недієздатним. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 22 серпня 2003 року перебуває на стаціонарному лікуванні та постійно проживає в інтернаті. Згідно медико-санітарної характеристики №71 від 05 лютого 2016 року поведінка хворого не завжди відповідальна, мовний контакт формальний, мислення конкретно-образне, примітивне. Читати, писати та виконувати математичні дії не може. Хворий дезорієнтований, емоційно лабільний. Оскільки [PERSON] потребує постійного догляду та сторонньої допомоги, самостійно вирішувати питання, які виникають у повсякденному житті, не може, так як належним чином не усвідомлює значення своїх дій та не здатний ними керувати, тому просить заяву задовольнити. У судове засідання представник заявника [PERSON] не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання також не зявився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки суд не сповістив. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є інвалідом І-ї групи безтерміново з діагнозом «важка розумова відсталість». Також встановлено, що [PERSON] зарахований на повне державне утримання і в число підопічних Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату згідно наказу №210 від 22 серпня 2003 року. Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №98 з датою проведення первинної судово-психіатричної амбулаторної експертизи 02 червня 2016 року, [PERSON], [INFO], виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді розумової відсталості тяжкого ступеню. По психічному стану [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та не може керувати ними. Відповідно до ч.1 ст.39, ст.40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно ч.3 ст.237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Оскільки психічний стан [PERSON] позбавляє його здатності в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає, що такого слід визнати недієздатним, а відтак заява Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Туря-Реметівський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], недієздатним. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 28 серпня 2004 року перебуває на стаціонарному лікуванні та постійно проживає в інтернаті. Згідно медико-соціальної характеристики № 92 від 05 лютого 2016 року підопічний перебуває на обліку у психіатра з дитинства. Поведінка хворого монотонно-пасивна. Мовний контакт формальний, мова нерозвинута, мислення конкретне, примітивне. Писати, читати та виконувати математичні дії не може. Дезорієнтований, неохайний, критика відсутня. Оскільки [PERSON] потребує постійного догляду та сторонньої допомоги, самостійно вирішувати питання, які виникають у повсякденному житті, не може, так як належним чином не усвідомлює значення своїх дій та не здатний ними керувати, тому просить заяву задовольнити. У судове засідання представник заявника [PERSON] не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності,вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи органу опіки і піклування Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення заяви не заперечив. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Встановлено, що на підставі путівки № 82 на влаштування [PERSON] до психоневрологічного інтернату для постійного проживання від 27 липня 2004 року, такий направлений, а згідно наказу № 229 [PERSON] психоневрологічного інтернату Закарпатської ОДА від 27 серпня 2004 року, зарахований на повне державне утримання і в число підопічних інтернату (а. с. 3-5). Також встановлено, що [PERSON] є інвалідом дитинства безтерміново (група інвалідності перша «Б»), потребує часткового стороннього догляду та лікування у психіатра, що стверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 535666 від 07 жовтня 2011 року, а також медико-соціальною характеристикою на підопічного інтернату № 92 від 05 лютого 2016 року (а. с. 6, 7). Крім цього, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 102 з датою проведення первинної судово-психіатричної амбулаторної експертизи 02 червня 2016 року [PERSON], [INFO], виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості. По психічному стану [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а. с. 20-24). Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 40 цього Кодексу фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Отже, беручи до уваги те, що [PERSON] по своєму психічному стану не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, тому суд вважає, що його слід визнати недієздатним. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Туря-Реметівський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], недієздатним. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 29 вересня 1998 року перебуває на стаціонарному лікуванні та постійно проживає в інтернаті. Згідно медико-санітарної характеристики №95 від 05 лютого 2016 року підопічний перебуває на обліку у психіатра з дитинства. Поведінка хворого монотонно пасивна, мовний контакт формальний, мова нерозвинута, мислення конкретне, примітивне, писати, читати та виконувати математичні дії не може. Хворий дезорієнтований, емоційно лабільний, імпульсивний, легко афектує, критика відсутня. Оскільки [PERSON] потребує постійного догляду та сторонньої допомоги, самостійно вирішувати питання, які виникають у повсякденному житті, не може, так як належним чином не усвідомлює значення своїх дій та не здатний ними керувати, тому просить заяву задовольнити. У судове засідання представник заявника [PERSON] не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання також не зявився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки суд не сповістив. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку у лікаря психіатра з дитинства з діагнозом «розумова відсталість важкого ступеня», є інвалідом І-Б групи. Також встановлено, що [PERSON] перебуває на повному державному утриманні в Туря-Реметівському психоневрологічному інтернаті з 29 вересня 1998 року, що підтверджується довідкою №110 від 10 лютого 2016 року, виданою директором вищевказаного інтернату. Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №117 з датою проведення первинної судово-психіатричної амбулаторної експертизи 16 червня 2016 року, [PERSON], [INFO], виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді важкої розумової відсталості. По психічному стану [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та не може керувати ними. Відповідно до ч.1 ст.39, ст.40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно ч.3 ст.237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Оскільки психічний стан [PERSON] позбавляє його здатності в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає, що такого слід визнати недієздатним, а відтак заява Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Тютюнниківська сільська рада звернулася в суд із заявою про визнання недієздатною [PERSON], яка являється розумово відсталою внаслідок психічної хвороби, їй встановлена 1А група інвалідності з дитинства, і з огляду на стан свого психічного здоровя [PERSON] не віддає звіт своїм діям та не може керувати ними, а тому потребує постійного догляду за собою і їй слід встановити опіку зі сторони матері [PERSON] У судовому засіданні представник органу опіки підтримав предявлені вимоги та викладені у заяві обставини справи, вказавши, що [PERSON] слід визнати недієздатною і щодо неї необхідно встановити опіку зі сторони матері для забезпечення інтересів психічно хворої людини. [PERSON] у судовому засіданні підтримала пояснення представника органу опіки, давши згоду на призначення її опікуном. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Ст. 39 ЦК України передбачає, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Внаслідок психічного розладу здоровя [PERSON] являється інвалідом 1А групи з дитинства довічно і потребує згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 397-2015 від 06.10.2015 року стороннього догляду, не віддаючи звіт своїм діям та не керуючи ними, а тому суд вбачає достатньо підстав для задоволення заяви щодо визнання [PERSON] недієздатною. Згідно ст.ст. 58, 60 ч. 1 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ч.4 ст.63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна На даний час [PERSON] потребує стороннього догляду, а тому їй слід призначити опікуна, функції якого і в даний час фактично здійснює її мати [PERSON], що робиться для належного захисту інтересів психічно хворої людини. Рішенням виконкому Тютюнниківської сільської ради від 17.06.2015 року за № 17 визначено за доцільне призначити опікуном [PERSON] над недієздатною донькою для забезпечення інтересів останньої. При цьому суд враховує, що [PERSON] дала свою згоду на призначення її опікуном, володіє повною цивільною дієздатністю та має можливість виконувати обов'язки опікуна, перебуває у родинних відносинах з особою, що потребує опіки, доглядає свою доньку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

У 05 грудня 2017року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зазначаючи, що з 26.12.1997 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку- Кучерявенко [PERSON] , [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинились з 2009 року, оскільки між ними постійно виникали сварки, сторони мають різні погляди на життя ,спільне господарство не ведуть , на теперішній час у сторін інші сім'ї. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сімї неможливим. Посилаючись на викладене, позивач просив шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився , надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує . Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони в справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 грудня 1997 року , відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центрально-Міської районної Ради народних депутатів м [PERSON] Дніпропетровської області, актовий запис № 642. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] - [INFO]. Фактично сторони припинили шлюбно-сімейні відносини в 2009 році, оскільки вони мають різні погляди на життя, між ними постійно виникали сварки, на даний час мають інші сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначено, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити та розірвати шлюб між сторонами, оскільки вони однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди на життя, втратили почуття любові й поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені та поновлені бути не можуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У 11 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів борг в сумі 16000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 13 листопада 2014 року він позичив відповідачам гроші у сумі 16000 грн., які відповідачі зобовязались повернути у строк до 20.01.2015 року, що підтверджується розпискою про отримання грошей. Проте до теперішнього часу відповідачі борг не повернули, у звязку з чим він вимушений був звернутись до суду. Позивач у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у звязку з неявкою відповідачів. Відповідачі у судове засідання не зявились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України дана позика оформлена у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики представлена розписка позичальника від 13.11.2014 року, що підтверджує факт отримання [PERSON] грошей у позику в сумі 16000 грн. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] не виконала перед позивачем зобов'язання повернути борг в порядку та в строки, встановлені договором позики (розпискою), а тому позов в частині стягнення боргу в сумі 1600 грн. підлягає задоволенню. Вимога позивачка про стягнення з [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки судом не знайшов факт підтвердження того, що вона позичала разом з [PERSON] суму позики в розмірі 16000 грн.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з цим з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial