Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позовна заява мотивована тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2016 року, у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває повністю на її утриманні. Позивач має намір забезпечити дитині повноцінний відпочинок та оздоровлення в АР Крим м. Євпаторія, що відповідає інтересам дитини у межах здійснення нею батьківських прав та обов'язків. На неодноразові звернення до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон отримувала необґрунтовану відмову, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить надати їй дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення за кордон дочки, [PERSON], без згоди батька, [PERSON] до досягнення нею шістнадцятирічного віку, а також на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. В письмовому клопотанні просить позов розглядати за її відсутності (а.с.6). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся, однак, до суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Представник третьої особи Служби у справах дітей Сумської міської ради в письмовій заяві просить справу розглядати без участі її представника згідно з чинним законодавством, не порушуючи прав та законних інтересів дитини. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2016 року, у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], копією рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23.12.2016 року (а.с. 7-8). 03.07.2017 року лікарем надано рекомендацію щодо оздоровлення дитини - [PERSON] на морі (а.с.13). 08.08.2017 року позивач направила рекомендований лист відповідачу [PERSON] з проханням надати дозвіл для тимчасового виїзду їх спільної доньки, [PERSON], за кордон до досягнення нею 16 річного віку. Метою поїздок є оздоровлення та відпочинок (а.с.10-12). Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює питання щодо конкретного (одноразового) виїзду дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статей 141, 153, 157 СК України. Аналогічного висновку дійшов також Верховний суд в постанові від 23.04.2018 року у справі № 705/2898/17-ц. Враховуючи, що позивач просить надати дозвіл на багаторазове вивезення за кордон дочки без зазначення його початку й закінчення, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed