Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказує, що 02.08.2006 р. позивач уклав з відповідачем строковий кредитний\~\~договір №DNH4KP61160801, за яким банк надав відповідачуі кредит у розмірі 6172,39 грн.\~\~на строк з 02.08.2006р. до 04.02.2008р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 30.07.2013 року має заборгованість 89953,30 грн., яка складається з наступного: - 6172,40 грн. - заборгованість за кредитом; - 28779,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 50241,50 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина), 4259,68 грн. (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 89953,30 грн., та судові витрати у розмірі 899,53 грн. У справі було ухвалено заочне рішення від 26.12.2013р. про задоволення позову, яке ухвалою суду від 19.01.2016р. скасовано. У ході судового розгляду адвокат відповідача проти позову заперечував, вказуючи, що позов предявлено поза межами позовної давності, просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову з цих підстав. Представник позивача підтримав вимоги позову, щодо застосування позовної давності послався на правові позиці Верховного Суду України у справах №6-1206цс15 від 23.09.2015р., №6-2631цс15 від 21.09.2016р. Вважає, що сплата відсотків, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, повинна здійснюватись до повного погашення заборгованості за тілом кредиту, яка і на теперішній час не погашена у сумі 6172,40 грн. Тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам за період з 06.09.2010р. по 30.07.2013р. у сумі 13060,80 грн. Судом установлено, що 02.08.2006р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNH4КР61160801 від 02.08.2006р., за яким позичальник отримав кредит у сумі 6172,39 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 18 місяців з кінцевим терміном повернення 04.02.2008р.\~ Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника №DNH4КР61160801 разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (Стандарт) складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати - до 28 числа кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 416,03 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно п.4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (Стандарт), при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит на суму 6172,39 грн., що визнається відповідачем. Позичальник не виконував свої зобовязання за вказаним договором щодо сплати щомісячних платежів, унаслідок чого в нього перед банком виникла заборгованість, про стягнення якої заявлено позов 06.09.2013 року. Згідно предявлених позовних вимог, станом на 30.07.2013 року відповідач має заборгованість 89953,30 грн., яка складається з наступного: - 6172,40 грн. - заборгованість за кредитом; - 28779,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 50241,50 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина), 4259,68 грн. (процентна складова). Розрахунок заборгованості при вирішенні спору відповідач не оспорював. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Визначення поняття «зобовязання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Як встановлено судом, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише 06.09.2013р., тобто зі спливом строку позовної давності, та просив стягнути з [PERSON] заборгованість станом на 30.07.2013р. Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15 та від 29.06.2016 року у справі № 6-1188цс16. Як зазначалося вище, свої зобовязання перед Банком відповідач не виконав, станом на 30.07.2013р. , як і на час розгляду справи, має заборгованість, розмір якої не оспорює. Відповідно достатті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому кредитним договором передбачено щомісячне нарахування відсотків, а отже, перебіг позовної давності щодо кожного платежу починається після несплати чергового платежу, та проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Таким чином, банк не пропустив строк позовної давності щодо стягнення процентів за кредитом (право на які виникло у позивача за три роки до моменту звернення до суду, тобто з 06.09.2010 року по 30.07.2013 року). З урахуванням вищевикладеного, діючи в межах принципу диспозитивності, визначеного ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості по процентам за період з 06.09.2010 року по 30.07.2013 року на суму 13060,80 грн., відповідно до наданого представником Банку розрахунку, який є обґрунтованим та таким, що підтверджується матеріалами справи, оформлений належним чином у відповідності до законодавства та умов кредитного договору. У задоволенні решти вимог слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем до стягнення заявлялася сума 89953,30 грн., з якої відповідно до приписів Закону України « Про судовий збір» сплачено судовий збір у сумі 899,53 грн. Суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню 13060,80 грн., що становить14% від заявленої до стягнення суми (13060,80 грн. х100% : 89953,30 грн.), а отже, сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 139,43 грн. ( 899,53 грн. х14,5 %:100%)

Outcome: partial