Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. У обґрунтування вимог вказала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Після фактично припинення шлюбних відносин відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що стало підставою для звернення до суду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з 13.02.2010 сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі від якого мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.з. № 4137). Позивач пояснила, що після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків з утримання сина. Вказані обставини відповідач не оспорював. З його слів встановлено, що він працює водієм в Головному управлінні ДСНС в Миколаївській області на посаді водія. Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 наведеного Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до частини другої статті 182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 191 вказаного Кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з вимог наведених норм матеріального права та враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом стягнення з останнього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати звернення позивача до суду. Суд роз'яснює, що відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Крім того, згідно з частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Так як позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved