Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

У вересні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 11 березня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту в розмірі 14 292,87 грн. строком на 36 місяців (до 31 березня 2019 року), а відповідач зобовязався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним 18 % річних від розміру заборгованості, а всього вносити щомісячний платіж в розмірі не меншому, ніж 518,55 грн. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останнього сплатити неустойку (штраф в розмірі 1 074,66грн.). Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобовязань банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним виконував не належним чином в звязку з чим станом на 17 серпня 2017 року виникла заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 12 600,30 грн., в тому числі: - заборгованість по кредиту 10 432,78 грн.; - заборгованість по процентам 675,55 грн.; - заборгованості за пенею та комісією 417,31 грн.; - нарахованого штрафу в розмірі 1 074,66 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказуючи на те, що нарахована банком заборгованість є надто завищеною та не відповідає умовам договору. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення справи. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 11 березня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, Умов і Правил надання банківських послуг, банківських тарифів, діє з моменту його укладення до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Відповідно до договору банк надав останньому кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту в розмірі 14 292,87 грн. строком на 36 місяців (до 31 березня 2019 року), а відповідач зобовязався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним 1,5 % на місяць (18 % річних) від розміру заборгованості, а всього вносити щомісячний платіж в розмірі не меншому, ніж 518,55 грн. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останнього сплатити неустойку (штраф в розмірі 1 074,66грн.). Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобовязань банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Згідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобовязання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно періодично порушував умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним (зокрема у жовтні 2016 року, лютому квітні 2017 року). В звязку з цим станом на 17 серпня 2017 року утворилася заборгованість по кредитному договору (що підтверджується розрахунком боргу та випискою по рахунку позичальника) та у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту. В той же час суд вважає обгрунтованими доводи [PERSON] про те, що нарахована банком заборгованість є надто завищеною та не відповідає умовам договору в зв'язку з наступним. Умови договору, зокрема Генеральна угода, Умови і Правила надання банківських послуг не містять умов, що б вказували на узгодження сторонами платежів у формі комісії (пені) та у нарахованих банком розмірах. В той же час згідно виписки по рахунку позичальника вказані платежі не є комісією чи пенею, а нараховані в якості штрафу за прострочку по кредиту, що у нарахованих банком розмірах також не передбачені умовами договору. Водночас цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зокрема штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами. Тобто банком нараховано не передбачені договором платежі та фактично два вида неустойки за одне й те саме порушення зобовязань за договором, а тому їх одночасне стягнення є неприпустимим. За вищевстановлених обставин комісія (пеня (згідно виписки по рахунку штраф)), що нараховувалася щомісячно в період з 31 березня 2017 року по 31 липня 2017 року в розмірі 417,31 грн. не є такою, що грунтується на умовах договору та її нарахування суперечить правовій позиції Верховного Суду України по цивільній справі №6-2003цс15. Тому заборгованість за комісією (пенею (згідно виписки по рахунку штрафом)) в розмірі 417,31 грн. не підлягає стягненню, а внесені відповідачем кошти за період з 20 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року, які були зараховані банком в порядку погашення цих нарахувань в загальному розмірі 1 669,24 грн. (чотири платежі по 417,31 грн.) підлягають перерозподілу в рахунок погашення штрафу та процентів, а саме 1 074,66 грн. в порядку оплати штрафу та 594,58 грн. в порядку часткового погашення процентів. Таким чином правильним є залишок заборгованості, що станом на 17 серпня 2017 року становить: - заборгованість по кредиту 10 432,78 грн.; - заборгованість по процентам 80,97 грн., що й підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 1 335,04 грн. судового збору (1 600 грн. (сплачений судовий збір) х 83,44 % (відсоток задоволених позовних вимог)).

Outcome: partial