Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якої просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , у якій зареєстрований і відповідач, який є сином позивача. Наразі [PERSON] має намір продати вказану квартиру. Оскільки відповідач не проживає у квартирі більше одного року, не заперечує щодо зняття його з реєстрації місця проживання, але знаходиться за кордоном, позивач вимушена звернутись до суду. У липні 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до [PERSON] , у якому [PERSON] просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Вимоги позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, обґрунтовані тим, що [PERSON] 17.04.2018 року набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу із [PERSON] . У той же час, у квартирі зареєстрований відповідач, що порушує право [PERSON] користуватись належною йому квартирою. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а також не заперечував проти задоволення позову третьої особи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Між тим, у матеріалах справи міститься його заява, у якій зазначає, що погоджуєься із витратою свого права на користування житлом - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні.(ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених відповідача та третьої особи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. від 31.05.2018 року відкрито провадження у даній справі, призначено спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 26.07.2018 року прийнято позовну заяву [PERSON] як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом до спільного розгляду з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом у зв`язку із вступом [PERSON] у справу в якості третьої особи та постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зустрічним позовом [PERSON] як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. 21.11.2018 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 22.11.2018 року в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.02.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, а позов [PERSON] , як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, необхідно задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що станом на березень 2018 року (звернення [PERSON] до суду з даним позовом), [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 27.08.2008 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І.І. та зареєстровано в реєстрі за №2703 (а.с. 6-9). 17.04.2018 року [PERSON] (продавець) та [PERSON] , [PERSON] (покупці) уклали Договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого покупці прийняли у власність в рівних частках квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І.І. та зареєстровано в реєстрі за №432 (а.с. 59-62). Інформація про право власності [PERSON] та [PERSON] на вказану квартиру міститься і у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 06.02.2019 року (а.с. 119-120). У квартирі, що належить [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 42). Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. [PERSON] , звертаючись до суду з позовом у березні 2018 року вказувала, що відповідач є її сином, який не проживає у квартирі більше одного року та не заперечує щодо зняття його з реєстрації місця проживання. Вказані обставини було підтверджено актом від 22.03.2018 року про те, що у кв. [ADDRESS] дійсно не проживає [PERSON] на протязі двох років (а.с. 12) та копією заяви [PERSON] від 20.03.2018 року з апостилем Канцелярії губернатора штату Флорида та нотаріально засвідченим перекладом, у якій відповідач підтвердив, що не проживає у квартирі, де він зареєстрований з 2012 року, не заперечує проти продажу квартири, а у подальшому - втрати права користування таким житлом (а.с. 20-24). Між тим, як зазначалось вище, станом на дату розгляду справи [PERSON] вже не являється власником квартири [ADDRESS] . У відповідності до положень ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. За вказаних обставин, суду не надано доказів того, що права позивача у даному випадку порушені, що підлягають захисту у відповідності до способів, визначених ст. 16 ЦК України, враховуючи ту обставину, що станом на даний час остання не є власником квартири [ADDRESS] , а тому нею, на думку суду, не може ініціюватись питання про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. З огляду на дані обставини, у задоволення позову [PERSON] слід відмовити. У той же час, реєстрація у квартирі відповідача, на думку суду, істотно порушує права нового власника квартири - третьої особи із самостійними вимогами у даній справі. З врахуванням наведеного, оскільки на даний час [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , а дозвіл на проживання зареєстрованого в цій квартирі відповідача не надає, який, в той же час, [PERSON] не є членом його сім`ї, суд вважає, що позов третьої особи із самостійними вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у розмірі по 704,80 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved