overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання їхніх дітей, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, необхідного для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначається, що позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23.10.2015 р. Від шлюбу в них народились діти сина: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідач обов'язок щодо утримання дітей не виконує, матеріальної допомоги не надає. Аліменти за іншими виконавчими листами не виплачує, на його утриманні ніхто не перебуває. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, а справу розглянути без неї. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.10.2015 р. (а.с.8-9). Від шлюбу в них народилася діти - син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5,6). Діти проживають разом з матір'ю, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.7). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню, судовий збір в розмірі 551,20 грн. стягується з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання їхньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, необхідного для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначається, що позивачка з 2010 по 2015 рр. перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від спільних відносин в них народилась донька [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо, обовязок щодо утримання дитини не виконує. Аліменти за іншими виконавчими листами не виплачує, працездатний, на його утриманні ніхто не перебуває. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких в них народилася спільна дитина, донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3). Дитина проживає разом з матірю, що підтверджується довідкою про склад сімї (а.с.4). Відповідач працює і має щомісячний дохід, що підтверджується довідкою про його доходи (а.с.7). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню, судовий збір в розмірі 551,20 грн. стягується з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 06.04.1985 року Відділом запису актів громадянського стану Залізничного районного виконавчого комітету м.Києва (актовий запис № 381) між нею та [PERSON] посилаючись на окреме проживання, відсутність подружніх стосунків. У судовому засіданні [PERSON], позов підтримує та просить його задовольнити. Пояснила, що з серпня 2016 року вона та відповідач не ведуть спільного господарства і не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не мають спільного бюджету. [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи належним чином. Суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення за наявності всіх умов, передбачених ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.04.1985 року Відділом запису актів громадянського стану Залізничного районного виконавчого комітету м.Києва зроблено актовий запис № 381 та видано відповідне свідоцтво (а.с.5). Із пояснень позивача вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та мають окремий бюджет. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 30.04.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 587) між нею та [PERSON] посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося , почуття поваги та кохання вони втратили, припиненням шлюбних відносин. Сторони з червня 2016 року, та ведення спільного господарства. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO]. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримує та просить його задовольнити. Пояснила, що з серпня 2016 року разом не проживають не ведуть спільного господарства, спроби примирення з відповідачем не відбулись, подружні стосунки між ними не існують . [PERSON] у судовому засіданні позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.04.2014 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві зроблено актовий запис № 587 та видано відповідне свідоцтво (а.с.5). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] [INFO], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 2243 та видане відповідне свідоцтво (а.с.6). Із пояснень сторін вбачається, що вони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та мають окремий бюджет. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає змінити прізвище на дошлюбне «[PERSON] ». На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності належить квартира. Виявивши бажання відчужити це майно, вона не змогла зареєструвати своє право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки оригінал документа було втрачено. В судове засідання позивач та її представник не зявились, представник подала заяву, в якій заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні справі поклався на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] в 1979 році вступила до членів Житлово-будівельного кооперативу №77. Відповідно до рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради народних депутатів №1057/24 від 18.12.1979 року їй було виділено однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Після повної сплати пайових внесків вона приватизувала квартиру, про що свідчить копія свідоцтва про право власності від 06.12.2000 року, виданого на підставі розпорядження міського голови № 1511-р від 06.12.2000 року. В подальшому оригінал правовстановлюючого документа було втрачено. На всі звернення до виконавчого комітету Херсонської міської ради щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності позивач отримала відмову через відсутність законодавчо визначеної процедури. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Через втрату оригіналу правовстановлюючого документу вона позбавлена можливості розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд, що порушує її права та законні інтереси. За наведених обставин позовні вимоги є обґрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк в два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої 02.01.2016 року матері [PERSON]. Позовну заяву обґрунтовано тим, що 02.01.2016 року померла мати позивача. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири в м. Херсоні. У звязку із тяжкими життєвими обставинами позивач з поважних причин не оформила свої спадкові права, тому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача в останнє судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 02.01.2016 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири № 154 по вул. Академіка Тарле, 4, корп. 2, в м. Херсоні. Відповідно до матеріалів справи позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після померлої. 14.09.2016 року позивач звернулась до приватного нотаріусу Херсонського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, яка в той же день винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку для прийняття спадщини. Допитані в судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили поважність причин пропуску строків подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Частиною 2 цієї статті визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Повно та всебічно зясувавши обставини справи суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами було доведено те, що позивачем з поважних причин пропущено строк для прийняття спадщини, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк в один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої 16.10.2005 року баби [PERSON]. Позовну заяву обґрунтовано тим, що 16.10.2005 року померла баба позивача - [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з частини квартири в м. Херсоні. У звязку із тяжкими життєвими обставинами позивач з поважних причин не оформила свої спадкові права, тому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача в останнє судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 16.10.2005 року померла баба позивача - [PERSON] (мати померлого батька [PERSON]). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 квартири [ADDRESS]. Відповідно до матеріалів справи позивач є єдиним спадкоємцем після померлої, оскільки інших дітей спадкодавець не мала. 21.10.2016 року позивач через представника звернулась до Другої Херсонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де їй було розяснено необхідність звернутись до суду з вимогами про надання додаткового строку для прийняття спадщини через пропуск такого строку. Допитані в судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили поважність причин пропуску строків подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Частиною 2 цієї статті визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Повно та всебічно зясувавши обставини справи суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами було доведено те, що позивачем з поважних причин пропущено строк для прийняття спадщини, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 03.09.2013 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №246. З листопада 2014 року подружні відносини між сторонами були припинені, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя і ведення сумісного господарства, що призвело до відсутності взаєморозуміння та поваги. Вважала, що збереження їхньої родини неможливе, між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу бажала залишити прізвище «Глебова». Позивачка та її представник у судове засідання не зявились, надали заяву про можливість слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали, просили її задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у звязку із чим суд ухвалив розглянути справу у порядку ст.224 ЦПК України. Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ; підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 03.09.2013 року року позивачка зареєструвала шлюб із відповідачем в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 246, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін, в звязку з чим, шлюб слід розірвати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 08.09.2000 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Виконкомі Талаківської селищної ради м.Маріуполя Донецької області, актовий запис № 12. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З 2007 року подружні відносини між сторонами були припинені, оскільки сторони мають різні характери та погляди на сімейне життя. Вважала, що збереження їхньої родини неможливе, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу бажала залишити прізвище «[PERSON]». Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила розірвати її шлюб із відповідачем. Відповідач у судове засідання не з'явився надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 08 січня 2005 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Маріупольському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 03. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З 2015 року подружні відносини між сторонами були припинені, оскільки сторони мають різні характери та погляди на життя. Вважала, що збереження їхньої родини неможливе, між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу бажала залишити прізвище «Воронкова». Позивачка у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила розірвати її шлюб із відповідачем. Відповідач у судове засідання не зявився надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved