Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №910.19866 від 10.12.2012 року, в подальшому змінивши предмет позову та зменшивши розмір позовних вимог, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 38082,90 грн., яка виникла внаслідок невиконання позичальником основного зобовязання з повернення суми кредиту, яке було забезпечено договором поруки. Представник позивача позов підтримав, відповідач у судове засідання не зявилася. 10 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №910.19866, за умовами якого останній надано кредит у сумі 106801,30 грн. на строк 60 місяців зі сплатою 18,99% річних з погашенням заборгованості у вигляді ануїтетних платежів відповідно до графіку щомісячних платежів. За договором поруки від 10.12.2012 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (кредитор) та [PERSON] (поручитель), поручитель зобовязався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобовязань з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені та відшкодування збитків згідно з кредитним договором. Згідно з п. 11 договору поруки, порука надається строком на 10 (десять) років. За змістом ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Положеннями ч. 1 ст. 530 цього Кодексу передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Розрахунком заборгованості за кредитним договором №910.19866 від 10.12.2012 року підтверджено факт порушення позичальником умов кредитного договору та невиконання зобовязань, що випливають з нього. Заборгованість за кредитним договором станом на 02.08.2017 року становить 38082,90 грн., яка складається із 26135,96 грн. основного боргу, 384,88 грн. строкових процентів, 881,94 грн. дебіторської заборгованості, 10680,12 грн. інших штрафних санкцій. Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У відповідності з ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Верховний суд України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі 6-223цс16 дійшов висновку, що виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Положеннями частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до розділу 8 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в разі прострочення оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більш ніж на 30 (тридцять) днів. Пунктом 3 договору поруки передбачено, що терміни виконання поручителем зобовязань, забезпечених порукою за даним договором: 1 (один) день з моменту предявлення вимоги кредитора. Таким чином, зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, у разі якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання в повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Враховуючи, що позивачем не було направлено відповідачу досудової вимоги про погашення кредитної заборгованості достроково, то позивач не скористувався правом на дострокове погашення кредиту, передбачене ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, у звязку із чим не змінився строк виконання основного зобовязання, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 533, 543, 554, 559, 610, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed