Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (наділ за текстом - відповідач). На обґрунтування позову було зазначено, що 24 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем у Муніципалітеті Лімассолу в Лімассолький район, Кіпр, згідно положень Шлюбного Законодавства 2003 року, укладено шлюб, про що видано Свідоцтво про шлюб службовою особою з реєстрації шлюбів Антонісом Папісом, актовий запис № 5924. Дітей в даному шлюбі не має, втім, відповідач нехтує можливістю розірвати шлюб через відділ актів цивільного стану, у зв'язку з чим, позивач вимушена звертатись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що спільне життя не склалося, внаслідок чого були втрачені почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Спільне господарство сторонами не ведеться з півроку. До початку судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій свій позов підтримала та просила задовольнити, проти розгляду справи без відповідача та ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала (а.с. 26). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання, звідки повертались довідки за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 21, 22). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що 24 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем у Муніципалітеті Лімассолу в Лімассолький район, Кіпр, згідно положень Шлюбного Законодавства 2003 року, укладено шлюб, про що видано Свідоцтво про шлюб службовою особою з реєстрації шлюбів Антонісом Папісом, актовий запис № 5924 (а.с. 23-25). Дітей сторони не мають. Оскільки дійсною причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, сторонами втрачено почуття любові, поваги та взаєморозуміння, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, відповідач нехтує можливістю пояснити свою позицію щодо розірвання шлюбу, а позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, то суд робить висновок про те, що сім'я розпалась остаточно, шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Суд дійшов висновку про те, що надання строку на примирення суперечитиме моральним засадам суспільства. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено.

Outcome: approved