Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що до укладеного договору № б/н від 19.03.2007 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2., п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 31.07.2015 р. відповідач має заборгованість та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 49 376,07 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 493,76 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував (а.с. 21). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову частково заперечувала, пояснивши, що дійсно отримувала кредит проте внаслідок економічної кризи в країні не в змозі погашати його та проти стягнення саме тіло кредиту не заперечувала, в іншій частині просила відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до укладеного договору № б/н від 19.03.2007 р. [PERSON] 19.03.2007 р. отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2., п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті Банку, складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 31.07.2015 р. відповідач має заборгованість - 49 376,07 грн., яка складається з: 9 613,19 грн. - заборгованість за кредитом; 35 435,45 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 500,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2 327,43 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-6). Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання не виконані з вини відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що виконання зобов'язань порушено з вини відповідача тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задовольняється, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору в сумі 493,76 грн.

Outcome: approved