Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] (далі - [PERSON].) звернувся до суду із вищенаведеним позовом до [PERSON] (далі - [PERSON].), який згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 березня 2018 року переданий для розгляду судді Ходаківському М.П. (а.с.1). В поданому позові [PERSON] просить стягнути з відповідача на його корить аліменти у розмірі ј часини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що він є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності. Інших доходів немає. Він є самотньою людиною та не може забезпечити себе найнеобхіднішим. У зв'язку з цим позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з працездатної доньки. Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.9-10). До суду 16 квітня 2018 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.11-12). Ухвалою судді від 16 квітня 2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька (а.с.13-14). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідачем через канцелярію суду 18 травня 2018 року подано відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначила, що відповідач протягом тривалого часу не виконував покладені на нього батьківські обов'язки щодо її виховання та утримання. Позивач є особою працездатного віку та отримує пенсію по інвалідності, яка забезпечує його на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також має право на ряд пільг, встановлених для інвалідів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є донькою позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.8). [PERSON], [INFO], має другу групу інвалідності на строк до 01 листопада 2018 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною комісією (а.с.7). Згідно із указаною довідкою йому рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності у вигляді лікування у невролога та консультація психолога. Статтею 202 СК України визначені обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов'язків утримувати непрацездатних батьків. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов'язку доказування та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Як зазначив позивач у позовній заяві, він отримує пенсію по інвалідності, розмір якої не забезпечує його всім необхідним. При цьому позивач не зазначає розмір пенсії та не надає належних та допустимих доказів на підтвердження отримання пенсії по інвалідності. Отже, знаходження позивача на пенсії не зумовлює виникнення у відповідача обов'язку надання йому утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Зазначаючи про те, що він потребує лікування, позивач доказів зазначеному не надав. Не містить позовна заява і призначень позивачу лікування, яке потребує значних матеріальних витрат. Крім того, суд бере до уваги доводи відповідача про ухилення позивача від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання доньки під час її неповноліття та несумлінне ставлення до своїх батьківських обов'язків, що підтверджується довідкою-розрахунком по аліментам від 19 липня 2005 року, а також попередженнями відділу державної виконавчої служби про необхідність погашення заборгованості із аліментних платежів (а.с.22-27). Дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм оцінку, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, оскільки позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження потреби останнього в матеріальній допомозі не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed