Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

У березні 2017року Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 01.08.2009року відповідача наказом начальника Війського інституту від 01.08.2009р. № 147 зараховано курсантом першого курсу та постановлено на всі види забезпечення по курсантській нормі. 30.04.2014р. наказом начальника Військового інституту від 30.04.2014р. № 88 відповідача відраховано зі списків інституту у зв'язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання та звільнено з військової служби в запас відповідно до п «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», а контракт про проходження військової служби(навчання) розірвано. Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов встановлених КМУ. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Позивач зазначає, що утримання відповідача у Військовому інституті здійснювалося шляхом здійснення грошового, продовольчого, речового, медичного забезпечення на загальну суму 56728,55 гривень. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 56728,55 гривень та вирішити питання про судові витрати. Позивач до судового засідання надав клопотання про слухання справи у його відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягав та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить направлення судової повістки за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника військового інституту № 147 від 01.08.2009 року, [PERSON] було зараховано курсантом до військового інституту та поставлено на всі види забезпечення. 30.04.2014р. наказом начальника Військового інституту від 30.04.2014р. № 88 відповідача відраховано зі списків інституту у зв'язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання та звільнено з військової служби в запас відповідно до п «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», а контракт про проходження військової служби(навчання) розірвано. З матеріалів справи вбачається, що утримання [PERSON] у Військовому інституті здійснювалося шляхом здійснення грошового, продовольчого, речового, медичного забезпечення на загальну суму 56728,55 гривень. Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов встановлених КМУ. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині оплати, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволення в повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі.

Outcome: approved