Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

У березні 2016 року позивач Державне підприємство «Національна Атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Аварійно-технічний центр» (далі АТЦ) звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на виконання наказу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 30.12.13 року № 1083 «Щодо оформлення права постійного користування земельними ділянками та права власності на об'єкти нерухомого майна» АТЦ звернувся до Державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про створення проектно-технічної документації з метою присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці за адресою [ADDRESS]. Листом від 31.05.2013 року вих.№01/04-06/565 Інститут повідомив про частково виконані ним роботи. Виготовлення технічної документації та присвоєння кадастрового номеру на дану земельну ділянку неможливо через виявлені накладання меж на суміжні земельні ділянки. Згідно рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №84 від 13.08.1999 року надано у постійне користування земельну ділянку Державному аварійно-технічному центру України під розміщення технічної бази в межах Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 7,8 га. Відповідно до Акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 13.08.1999 року зазначені межі на місцевості проходять по бетонній огорожі. 09.08.1999 року перенесено в натуру межі наданої земельної ділянки ДАТЦ, правонаступником якого є АТЦ. 23 жовтня 1999 року складений та виданий ДАТЦ Державний акт на право постійного користування землею, за адресою: [ADDRESS], площею 7,8 га, зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №261 для розміщення технічної бази. У 2013 році Інститутом виготовлено схему розташування земельної ділянки Державного підприємства «Національна Атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Аварійно-технічний центр» та накладання меж суміжних земельних ділянок з розмірами площ накладання, відповідно до схеми накладання меж відбулося по трьох сусідніх ділянках: власник [PERSON] - кадастровий номер [NUMBER], площа накладання становить - 0,1468 га; власник [PERSON] - кадастровий номер [NUMBER], площа накладання становить - 0,2210 га, власник [PERSON] - кадастровий номер [NUMBER], площа накладання становить - 0,1415 га. Також, згідно схеми, на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] потрапили об'єкти нерухомості позивача, а саме: котельня та газорозподільчий пункт. Рішенням Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 26.12.2006 року №94/4, №94/24 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 3,1823 га і 4,0958 га та надання їх у власність [PERSON] та [PERSON] В подальшому, 12 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі- продажу земельної ділянки площею 0,1513 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER]). Дізнавшись про порушення прав, АТЦ звернувся до Білогородської сільської ради з проханням провести перевірку відповідності винесених меж земельних ділянок. Листом від 01.08.2013 року №334 Білогородська сільська рада підтвердила накладання меж суміжних земельних ділянок, які перебувають у власності громадян [PERSON] та [PERSON] Позивач наголошує, що він має переважне право при присвоєнні кадастрового номеру на земельну ділянку, оскільки державний акт на право постійного користування земельною ділянкою виданий у 1999 році, ділянку отримало як правонаступник ДАТЦ та використовує її з 2003 року, натомість ділянки відповідачів [PERSON] та [PERSON] отримані у власність без належного погодження документації лише у 2007 та 2011 роках. Протягом розгляду справи представник позивача уточнювала позовні вимоги, остаточно просила суд: скасувати рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району від 26.12.2006 року №94/4 та №94/24 про затвердження технічної документації [PERSON] ділянка площею 4,0958 га та земельної ділянки [PERSON] площею 3,1823 га. Скасувати реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.2011 року, виданий приватним нотаріусом Пашинською О.М, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1513 га, що перебуває у власності [PERSON]. Скасувати реєстрацію кадастрового номеру земельної ділянки [NUMBER], площею 4,0958 га. Скасувати право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] (державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер - [NUMBER], виданий 07.08.2007 Білогородською сільською радою). Скасувати реєстрацію кадастрового номеру земельної ділянки [NUMBER], площею 3,1823 га. Скасувати право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] (державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер [NUMBER], виданий 31.08.2007 Білогородською сільською радою). Скасувати реєстрацію кадастрового номеру земельної ділянки [NUMBER], площею 0,1513; Скасувати право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] (державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер [NUMBER], виданий 17.01.2011 Управлінням Держкомзему у Києво- Святошинському районі Київської області, договір купівлі-продажу, серія та номер: № 1907, виданий 12.07.2011 приватним нотаріусом Пашинською О.М).На підставі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер від 06.08.2013 за номером № 4761288, зроблений приватним нотаріусом Літвіновим А.В. КМНО. Скасувати запис про реєстрацію об'єкта нерухомого майна за номером за номером № 126185932224. Скасувати запис про право власності від 06.08.2013 за номером № 2016587. Визнати недійсним іпотечний договір від 29.12.2011 № 151311249, серія та номер № 552, виданий приватним нотаріусом Лисань С.С. КМНО. Скасувати запис про іпотеку від 29.12.2011 за номером № 2016591 зроблений приватним нотаріусом Літвіновим А.В. КМНО.Скасувати відомості про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек від 29.12.2011 за номером № 12032117. Скасувати запис про обтяження від 29.12.2011 за номером № 2016589.Скасувати відомості про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 29.12.2011 за номером № 12031842. Визнати недійсним іпотечний договір № 1513102113 серія та номер № 5023, виданий 23.12.2010 приватним нотаріусом Пашинською О.М. КМНО.Скасувати запис про іпотеку від 23.12.2010 за номером № 2016590.Скасувати відомості про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек за номером № 10656641. Скасувати запис про обтяження від 23.12.2010 за номером № 2016588.Скасувати відомості про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 23.12.2010 за номером № 10656623. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер від 01.08.2013 за номером № 4664538 зроблений приватним нотаріусом Літвіновим А.В. КМНО. Скасувати запис про об'єкт нерухомого майна за номером № 123256132224. Скасувати запис про право власності від 01.08.2013 за номером № 1976658.Визнати недійсним іпотечний договір від 30.12.2011 № 151311250 серія та номер № 631, виданий приватним нотаріусом Лисань С.С. КМНО. Скасувати запис про іпотеку від ЗО. 12.201 Іза номером № 1976663. Скасувати відомості про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек від за номером № 12035571.Скасувати запис про обтяження від 30.12.2011 за номером № 1976661. Скасувати відомості в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 30.12.2011 за номером № 12035485. Визнати недійсним іпотечний договір від 23.12.2010 № 1513102114 серія та номер №5039, виданий приватним нотаріусом Пашинською О.М. Скасувати запис про іпотеку від 23.12.2010 за номером № 1976662. Скасувати відомості про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек від 23.12.2010 за номером № 10656668. Скасувати запис про обтяження від 23.12.2010 за номером № 1976660.Скасувати відомості про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 23.12.2010 за номером № 10656648. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер від 09.05.2014 № 12936154 зроблений приватним нотаріусом Літвіновим А.В. КМНО. Скасувати запис про об'єкт нерухомого майна за номером за номером № 356363032224. Скасувати запис про право власності від 09.05.2014 за номером № 5599960, зроблений приватним нотаріусом Літвіновим А.В. КМНО.Визнати недійсним іпотечний договір від 30.12.2011, серія та номер № 3872, виданий приватним нотаріусом Літвіновим А.В. КМНО.Скасувати запис про іпотеку від 30.12.2011 за номером № 5599961 зроблений приватним нотаріусом Літвіновим А.В. КМНО.Скасувати відомості про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек від 30.12.201 Іза номером № 12035509.Скасувати запис про обтяження від 30.12.2011 за номером № 5599962.Скасувати відомості про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 30.12.2011 за номером № 12035520.Зобов'язати Управління Держгеокадастру Києво-Святошинського району Київської області присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за адресою: [ADDRESS] та внести відповідні дані про ділянку до Державного земельного кадастру України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність. Суду пояснила, що при винесенні меж спірних земельних ділянок в натурі, землевпорядник припустився помилки - в результаті чого межі в натурі не повністю співпадають з межами за документами. Під час винесення меж наявність бетонної огорожі на земельних ділянках [PERSON] та [PERSON] не виявилася. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила суд у задоволенні позову відмовити. Пояснила суду, що 29.12.2011 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроновоком» було укладено Договір № 151311К25 про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документарного непокритого акредитиву, із змінами і доповненнями, внесеними відповідними додатковими угодами. Згідно із пп. 3.1.1 п. 3.1. ст. 3 Кредитного договору Банк надає позичальникові кредит шляхом відкриття Акредитивів в рамках відновлювальної кредитної лінії на умовах кредитного договору з лімітом кредитної лінії у розмірі 39 600 000,00 доларів США, граничним строком відкриття Акредитива(-ів) до 30.09.2013 р., строком погашення 360 календарних днів з дати відкриття Акредитиву/акцепту документів (відповідно до умов кожного окремого Акредитиву), на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов'язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, встановлені пп. 3.2.4, пп. 3.2.5, п. 3.2 ст. 3 Кредитного договору. На виконання умов кредитного договору Банк надав позичальникові кредит шляхом відкриття, зокрема: безвідкличного документарного непокритого акредитиву в сумі 5 499 999,76 доларів США строком оплати 360 календарних днів з дати акцепту документів, підтвердженого Інобанком, для забезпечення зобов'язань позичальника перед компанією «Cargill International SA» (Switzerland) згідно з Договором купівлі-продажу №(1)GLS3370XA (2) GLS3014XC (3)GLS3450X (4)GLS3276AX від 19.02.2013 із зміною № 1 від 21.06.2013; безвідкличного документарного непокритого акредитиву в сумі 24 999 999,81 доларів США строком оплати 360 календарних днів з дати акцепту документів, авізованого Інобанком, для забезпечення зобов'язань позичальника перед компанією «Cargill Incorporated Petroleum Trading» (США) згідно з Догоором купівлі-продажу № 308778/1 від 12.03.2013 із зміною № 2 від 21.06.2013. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між АТ «Укрексімбанк» та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 151311Z49 від 29.12.2011 р., із змінами і доповненнями, відповідно до якого Іпотекодавець передав в іпотеку Банку нерухоме майно - земельні ділянки загальною площею 58,1841 га, що належать Іпотекодавцю на праві власності, та розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, цільове призначення - землі житлової забудови та землі житлової та громадської забудови. Відповідачі Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомляли. Треті особи [PERSON], товариство з обмеженою відповідальністю «БІЛГРАД», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пашинська О.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов Артем Володимирович в судове засідання не з»явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомляли. Третя особа приватний нотаріус Лисань С.С. в судове засідання не з»явилась, звернулась до суду із клопотанням про слухання справи за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном . Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 22 ЗК України, 1990 року чинного на час прийняття оскаржуваного рішення, право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує це право. Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує право постійного користування землею, забороняється. За ст. 23 ЗК України право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними радами народних депутатів. Зважаючи на ст. 78 ЗК України 2001 року, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Пунктом «а»ч. 1 ст. 81 ЗК України 2001 року визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. У ч. 1 ст. 106 ЗК України 2001 року передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Виходячи з вимог ст. 125 ЗК України 2001 року право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Частиною 1 ст. 126 ЗК України 2001 року передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЗК України 2001 року громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області від 25 жовтня 1994 року попередньо погоджено місце розташування/розміщення державного аварійно-технічного центру «Датц» державного комітету України по використанню ядерної енергії - 19,0 га/ріллі - 1,0га, багаторічні насадження (садів) - 1,0га, шляхи - 1,0 га, госп. Двори - 16,0 га / за рахунок земель запасу в межах Білогородської сільської ради. 09 серпня 1999 року перенесено в натуру межі наданої земельної ділянки Державному аварійно-технічний центру Міненерго України Встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №84 від 13.08.1999 року надано у постійне користування земельну ділянку, Державному аварійно-технічному центру України під розміщення технічної бази в межах Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 7,8 га. Відповідно до Акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 13.08.1999 року зазначені межі на місцевості проходять по бетонній огорожі. 09.08.1999 року перенесено в натуру межі наданої земельної ділянки ДАТЦ, правонаступником якого є АТЦ. 23 жовтня 1999 року складений та виданий ДАТЦ Державний акт на право постійного користування землею, за адресою: [ADDRESS], площею 7,8 га, зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №261 для розміщення технічної бази. За ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. У встановленому ст. 118 ЗК України порядку громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін з 1999 року існує бетонна огорожа, яка первісно вже проходила по фактичним координатам земельної ділянки, наданої у постійне користування ДАТЦ, в натурі. Огорожа не переносилась. За ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. У встановленому ст. 118 ЗК України порядку громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Рішенням Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 26.12.2006 року №94/4, №94/24 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 3,1823 га і 4,0958 га та надання їх у власність [PERSON] та [PERSON] В подальшому, 12 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі- продажу земельної ділянки площею 0,1513 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер [NUMBER]). Відповідно до вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. На виконання наказу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 30.12.13 року № 1083 «Щодо оформлення права постійного користування земельними ділянками та права власності на об'єкти нерухомого майна» АТЦ звернувся до Інституту за виготовленням проектно-технічної документації з метою присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці за адресою [ADDRESS]. Листом від 31.05.2013 року вих.№01/04-06/565 Інститут повідомив про частково виконані ним роботи, та неможливість виготовлення технічної документації та присвоєння кадастрового номеру на дану земельну ділянку через виявлені накладання меж на суміжні земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] Згідно наявної у матеріалах справи схеми складеної Інститутом, на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] потрапили об'єкти нерухомості АТЦ, а саме: частина огорожі, котельня та газорозподільчий пункт. Отримати технічну документацію з підтвердженням узгодження меж спірних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] з суміжними землекористувачами суду не вдалось, докази такого узгодження у матеріалах справи відсутні. Вказані обставини підтверджуються всіма доказами, зібраними у справі, та не спростовані сторонами. Пояснення представника [PERSON] та [PERSON] щодо фактичного невикористання земельної ділянки позивачем на момент отримання її довірителями правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки суд оцінює критично, оскільки в матеріалах справи містяться беззаперечні докази використання позивачем його земельної ділянки, обмеженої з 1999 року бетонним парканом, за цільовим призначенням та протягом розгляду справи це не спростовано. Таким чином, на момент ухвалення Білогородською сільською радою рішень від 26.12.2006 року №94/4, №94/24, якими затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 3,1823 га і 4,0958 га та надання їх у власність [PERSON] та [PERSON], спірні земельні ділянки мали бути вільні від забудови, чого не було, що доводиться документами позивача на споруди в межах земельної ділянки, що перебуває у його користуванні, які були подані ним та долучені до матеріалів справи. Крім того, представником [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні було заявлено, що їй невідомо про те, чи були присутні відповідачі під час обмірів та винесення в натуру меж їх земельних ділянок. Тобто, судом не встановлено доказів того, що відповідачі взагалі знали про те, де саме знаходяться межі їх земельних ділянок та це свідчить про те, що вони не отримували на зберігання межових знаків. Це також доводиться тим, що для встановлення межових знаків так, як наголосив представник [PERSON] та [PERSON] , спеціалістам з геодезії, які здійснювали вимірювання, необхідно було б потрапити на територію режимного об'єкта, яким є територія земельної ділянки позивача. Доказів таких дій геодезистів судом не виявлено та представником відповідачів суду не подано. Більше того, позивачем використовуються для виконання установчих функцій газ, електроенергія, вода, тощо. Інженерні мережі з газо-, електро- та водопостачання позивача частково пролягають на земельних ділянках [PERSON], що підтверджується схемою, наданою позивачем та завіреною належними установами у встановленому законом порядку. Правовстановлюючі документи відповідачів не містять жодних обмежень на використання їх земельних ділянок та не містять жодних застережень з приводу охоронних зон мереж позивача, що суперечить фактичним обставинам розташування таких об'єктів. Щодо наявності на земельних ділянках [PERSON] інженерних мереж з газо-, електро- та водопостачання позивача та щодо відсутності визначення охоронних зон фактично існуючих мереж у правовстановлюючих документах представник відповідачів в судовому засіданні надати пояснень не зміг. У судовому засіданні представник відповідачів заявляла про те, що ніби не відбулось правонаступництво між ДАТЦ та АТЦ. Стосовно цього суд має зазначити наступне. На сьогодні лише АТЦ має всі правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка ним фактично використовується. [PERSON] та [PERSON] не оспорили належність цих правовстановлюючих документів позивача протягом розгляду справи по суті та суду невідомо про існування у провадженні суду такого спору за вимогами відповідачів чи інших осіб до позивача. Так дійсно відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України № 619 від 25 жовтня 2002 року реорганізовано ДАТЦ шляхом приєднання його до ДП «НАЕК «Енергоатом» на правах структурної одиниці - відокремленого підрозділу «Аварійно-технічний центр» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Проте, п.4.2 наказу передбачено, що за ВП АТЦ «НАЕК «Енергоатом» зберігають функції та завдання та умови утримання, передбачен іпостановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 1993 року №447 «Про ліквідацію ВО «Спецатом» та створення на його базі Державного аварійно-технічного центру. У п. 5 зазначено, що правонаступником прав та обов'язків, пов'язаних з діяльністю ДАТЦ, є ДП «НАЕК «Енергоатом». Рішенням правління НАЕК «Енергоатом» №53 від 06 грудня 2002 року створено відособленй підрозділ «Аварійно-технічий центр НАЕК «Енергоатом» на базі майна Державного аварійно-технічного центру Мінпаливаенерго, що реструктурується шляхом приєднання до компанії. Наказом №765 від 13 листопада 2002 року було створено ВП «Аварійно-технічний центр» НАЕК «Енергоатом». Згідно наказу №2 від 02 вересня 2003 року створений відособлений підрозділ «Аварійно-технічний центр» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» шляхом приєднання до ДП НАЕК «Енергоатом» на правах структурної одиниці. Також слід враховувати те, що за наявності бетонного паркану, який з 1999 року проходить по фактичних межах земельної ділянки, якою користується позивач, та знаходження на цій території капітальних споруд позивача, належним чином оформлених у встановленому законом порядку, які частково опинились на спірних земельних ділянках відповідачів, виділ в натурі відповідачам або третім особам земельних ділянок, що частково знаходяться на відокремленій з 1999 року території з обмеженим доступом, як і наступні отримання та похідні відчуження прав на них, були неможливі фактично, та судом не встановлено доказів хоча б одного натурного визначення меж спірних ділянок відповідачів на місцевості. Тобто, відповідачі чи третя особа [PERSON] взагалі не отримували в натурі земельні ділянки у межах, зазначених у їх правовстановлюючих документах на спірні земельні ділянки, у встановленому законом порядку. Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Статтею 155 ЗК України проголошено, що у разі видання державним органом акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувані свідоцтво про право власності на земельну ділянку та рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області суперечать вимогам закону та порушують права позивача. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Аналізуючи вищевикладене судом встановлено, що рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району від 26.12.2006 року №94/4 та №94/24 про затвердження технічної документації [PERSON] ділянка площею 4,0958 га та земельної ділянки [PERSON] площею 3,1823 га та видані внаслідок їх виконання правовстановлюючі документи порушують права позивача та мають бути визнані недійсними. А тому суд приходить до висновку про скасування рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району від 26.12.2006 року №94/4 та №94/24 про затвердження технічної документації [PERSON] ділянка площею 4,0958 га та земельної ділянки [PERSON] площею 3,1823 га. Суд погоджується з думкою представника позивача про те, що визнання недійсними державних актів не позбавляє відповідачів права набуття земельних ділянок в наступному, у власність у межах та розмірах, що відповідають наявним фактично, з дотриманням порядку, встановленого законодавством України. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мали достатнього обсягу правоздатності щодо розпорядження правами на спірні земельні ділянки, оскільки самі ділянки не були виділені в натурі в межах,зазначених у правовстановлюючих документів на них. Окрім цього, з урахуванням порушення процедури надходження земельних ділянок у власність [PERSON] та [PERSON] суд приходить до висновку, що права на ці земельні ділянки не могли передаватися, за умови відсутності такої ділянки у вказаних межах, в натурі. Отже, передача частини прав власності відповідачів на користь банків, згідно договорів іпотеки від 29.12.2011 за № 151311249 серія та номер № 552, виданий приватним нотаріусом Лисань С.С. КМНО, № 1513102113 серія та номер № 5023, виданий 23.12.2010 приватним нотаріусом Пашинською О.М. КМНО, від 30.12.2011 № 151311250 серія та номер № 631, виданий приватним нотаріусом Лисань С.С. КМНО є похідною від наявності такого обсягу прав згідно правовстановлюючих документів. Оскільки встановлено, що правовстановлюючі документи [PERSON] та [PERSON] на спірні земельні ділянки було оформлено за відсутності фактично виділеної землі у вказаних межах, то і передача прав на фактично неіснуючі земельні ділянки не може бути здійснена на користь інших осіб. За таких умов, дослідивши всі докази, зібрані у справі, в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved